ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2015 р.Справа № 923/1689/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Ліпчанської Н.В., Ярош А.І.

(Склад колегії суддів змінено згідно з розпорядженням в.о. голови суду № 69 від 04.03.2015р.)

При секретарі судового засідання: Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Балєв М.П., за довіреністю № б/н від 10.10.2014р.;

від відповідача - Анісімов В.В., за довіреністю № 07/0003-15 від 26.12.2014р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго»

на рішення господарського суду Херсонської області від 19.12.2014р.

по справі № 923/1689/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика»

до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго»

про визнання недійсним частини пункту договору

Встановила:

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом та уточненням до нього, в якому просило визнати недійсною частину пункту 9.4. договору про постачання електричної енергії від 21.05.2012 р. № 4839 з моменту внесення змін додатковою угодою № 1 від 30.05.2013року, укладеного між сторонами, а саме: "Для розрахунків за спожиту електричну енергію застосовується тариф І класу напруги, який діє до моменту укладання між ПАТ «ЕК «Хенсонобленерго» та ПАТ «Херсонська ТЕЦ» договору про спільне використання технологічних електричних мереж. Після підписання договору про спільне використання технологічних електричних мереж між ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» та ПАТ «Херсонська ТЕЦ», розрахунок за спожиту електроенергію буде проводитися по тарифу II класу напруги."

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19.12.2014р. (суддя Клепай З.В.) позов задоволено у повному обсязі. Визнано недійсною частину пункту 9.4. договору про постачання електричної енергії від 21.05.2012 р. № 4839 з моменту внесення змін додатковою угодою № 1 від 30.05.2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЦ ФАБРИКА», а саме: "Для розрахунків за спожиту електричну енергію застосовується тариф І класу напруги, який діє до моменту укладання між ПАТ «ЕК Хенсонобленерго» та ПАТ «Херсонська ТЕЦ» договору про спільне використання технологічних електричних мереж. Після підписання договору про спільне використання технологічних електричних мереж між ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» та ПАТ «Херсонська ТЕЦ», розрахунок за спожиту електроенергію буде проводитися по тарифу II класу напруги.". Стягнуто з відповідача на користь позивача 1218 грн. витрат по сплаті судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що спірна частина пункту договору суперечить Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, затвердженого постановою НКРЕ № 1052 від 13.08.1998р.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати в повному обсязі та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано надане позивачем уточнення до позовної заяви, в якому сторона зазначила вірну дату складання додаткової угоди № 1 до договору про постачання електричної енергії № 4839, а саме 30.05.2013р.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що обставини, якими сторони керувалися при укладанні вищезазначеного договору істотно змінилися, а саме 20.06.2013р. ПАТ ЕК «Херсонобленерго» уклало договір про спільне використання технологічних мереж із ПАТ «Херсонська ТЕЦ», через технологічні мережі якої раніше постачалася електроенергія позивачу без плати за використання цих мереж, а тому з 20.06.2013р. ПАТ ЕК «Херсонобленерго» вимушено сплачувати ПАТ «Херсонська ТЕЦ» за використання технологічних мереж, як основному споживачу, при постачанні електроенергії ТОВ «ТРЦ Фабрика», що стало підставою для внесення змін у договір в частині визначення класу напруги.

При цьому відповідач наполягає на тому, що позивачу змінено клас напруги з першого на другий на підставі пп. 2 п. 5 Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, затвердженого постановою НКРЕ N 1052 від 13.08.1998р., оскільки враховуючи наявність договору від 20.06.2013р. між ПАТ ЕК «Херсонобленерго» та ПАТ «Херсонська ТЕЦ» про спільне використання технологічних мереж, позивач є субспоживачем електричної енергії та ступень напруги в точці продажу електричної енергії нижче 27,5 кВ, а тому для позивача, як субспоживача клас напруги встановлюється саме за пп. 2 п. 5 Порядку.

На думку скаржника, внесення змін до спірного договору додатковою угодою № 1 відповідає вимогам ст. 212 ЦК України.

Також, апелянт звертає увагу на те, що електромережі позивача приєднані безпосередньо до шин підстанції ПАТ «Херсонська ТЕЦ» напругою менше 220 кВ., а тому місцевий господарський суд помилково застосував до спірних відносин положення п.п. 2 п. 3.1 Порядку.

Більш детальніше доводи вказані у скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступників висновків.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2012 року між ПАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» та ТОВ «ТРЦ Фабрика» укладено договір про постачання електричної енергії № 4839, у відповідності до умов якого споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до умов п. 2.1. Договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

В додатку № 5 до Договору про постачання електричної енергії "Перелік об'єктів споживача та точок обліку активної електроенергії" у відповідності до вимог п. 5.5. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 серпня 1996 р. за № 417/1442) сторонами було визначено Перший клас напруги споживача (відповідача) за точкою продажу.

Між тим, 20.06.2013р. між ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" та ПАТ "Херсонська ТЕЦ" було укладено Договір про спільне використання технологічних електричних мереж, за умовами п.1.1 якого Власник мереж (ПАТ "Херсонська ТЕЦ") зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача або інших суб'єктів господарювання (ТОВ Данон Дніпро), передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач (ПАТ "ЕК "Херсонобленерго") - своєчасно сплачувати вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п.4 зазначеного Договору від 20.06.2013р. ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" зобов'язується здійснювати оплату за використання електричних мереж Власника за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з додатком "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж".

Позивач стверджує, що частина пункту 9.4. договору про постачання електричної енергії від 21.05.2012р. № 4839 з моменту внесення змін додатковою угодою № 1 від 30.05.2013 року, укладеного між ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» та ТОВ «ТРЦ Фабрика», а саме п. 3.1. порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, відповідно до якого він як споживач відноситься до споживачів першого класу.

Із оскаржуваного пункту вбачається, що він містить умову про те, що цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на період зупинки генерації електричної енергії Херсонською ТЕЦ, для розрахунків за спожиту електроенергію застосовується тариф II класу напруги за умов вирішення питання відшкодування з боку ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» витрат Херсонської ТЕЦ на утримання ПС 154/35/10 кВ "ХТЕЦ" згідно договору про спільне використання технологічних електромереж.

Отже, фактично п.9.4 містить умову про те, що позивач є споживачем другого класу, у той час як із додатку №5 до договору вбачається, що фактично позивачу встановлений клас напруги перший.

Дата дії цього тарифу у договорі не обумовлена, а за твердженням відповідача сам оскаржуваний пункт є таким, що набере чинності у наступному, а фактично до підписання сторонами додаткової угоди споживачу встановлений 1-й клас.

Таким чином співставлення вказаних дат вказує на те, що фактично ці зміни сторони розповсюдили на взаємовідносини, які існували до укладення договору про спільне використання технологічних електричних мереж відповідачем з "ХТЕЦ".

Відповідно до частин 1 та 2 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Оскільки умова про визначення класу споживача для даної угоди є істотною умовою, то відповідно до ст.180 ГК України вона повинна бути узгоджена в момент укладення договору. Зміна істотної умови договору можлива лише за наявності фактичної зміни обставин, які підлягають врахуванню при зміні цієї умови.

У той же час із редакції п.9.4 договору зі змінами вбачається, по - перше, що сторонами зміни до договору № 4839 від 21.05.2012р. внесені передчасно, та відповідно не можуть діяти не тільки до моменту укладення договору про спільне використання технологічних електричних мереж відповідачем з "ХТЕЦ", а й до моменту наявності оплати відповідачем витрат Херсонської ТЕЦ на утримання ПС 154/35/10 кВ "ХТЕЦ" згідно договору про спільне використання технологічних електромереж.

Договір про спільне використання технологічних електричних мереж відповідачем з "ХТЕЦ" укладений 20.06.2013р., а додаткова угода про внесення змін до основного договору, на підставі якої внесені зміни до договору № 4839 від 21.05.2012р. укладена між позивачем та відповідачем 30.05.2013р.

Відповідно до ч. 2 п. 1 Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, затвердженого постановою НКРЕ N 1052 від 13.08.1998р. він є обов'язковим для застосування всіма ліцензіатами з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та з постачання електроенергії за регульованим тарифом при укладанні із споживачами договорів про постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

Згідно п.п. 2 п. 3.1 Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги до 1 класу відносяться споживачі, які: приєднані до шин електростанцій (за винятком ГЕС, які виробляють електроенергію періодично), а також до шин підстанцій електричної мережі напругою 220 кВ і вище, незалежно від ступенів напруги в точці продажу електричної енергії електропостачальною організацією споживачу.

Відповідно до додатку № 7 до договору "Однолінійна електрична схема" визначено, що електроустановки ТОВ «ТРЦ Фабрика» безпосередньо приєднані до шин ПАТ «Херсонська ТЕЦ», яка є електростанцією комбінованого виробництва, має ліцензію НКРЕ на виробництво електроенергії (постанова НКРЕ від 22.07.2010 №858), тому ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» та ТОВ «ТРЦ Фабрика» при внесенні змін додатковою угодою № 1 від 30.05.2013р. до договору з підстав наведених у п.п. 2 п. 3.1 постанови НКРЕ № 1052, правомірно визначено 1 клас напруги для ТОВ «ТРЦ Фабрика».

Зазначені обставини свідчать про те, що позивач, як споживач за Договором, згідно з підпунктом 2 пункту 3.1. Порядку, відноситься до 1 класу споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що внесення змін у п. 9.4 Договору щодо встановлення ТОВ «ТРЦ Фабрика» розрахунків за спожиту електроенергію по тарифу II класу напруги суперечить вимогам п.п. 2 п. 3.1 Порядку та порушує права позивача, як споживача електричної енергії.

Крім того, листом від 19.09.2014 року № 156/26/61-14 Національна комісія,що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надала роз'яснення відповідачу та позивачу щодо спірного питання та зазначила, що до 1 класу відносяться усі споживачі, які приєднані до шин електростанції незалежно від режиму роботи цих електростанції (за винятком ГЕС, які виробляють електроенергію періодично), а також до шин підстанцій електричної мережі напругою 220 Кв і вище, незалежно від ступенів напруги в точці продажу електричної енергії енергопостачальною компанією споживачу.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що абзац 2 п. 9.4. договору: "Для розрахунків за спожиту електричну енергію застосовується тариф І класу напруги, який діє до моменту укладання між ПАТ "ЕК Хенсонобленерго" та ПАТ "Херсонська ТЕЦ" договору про спільне використання технологічних електричних мереж. Після підписання договору про спільне використання технологічних електричних мереж між ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" та ПАТ "Херсонська ТЕЦ", розрахунок за спожиту електроенергію буде проводитися по тарифу II класу напруги» суперечить законодавству України.

Приписами ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Приписами пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009р. передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Оскільки вказаний роздрібний тариф є регульованим тарифом, а відтак не може встановлюватись енергопостачальником самостійно, або сторонами, без дотримання вимог вищевказаних нормативно-правових документів НКРЕ та відповідного Порядку при визначенні класу споживача, місцевий господарський суд правомірно визнав недійсним частину пункту 9.4. договору про постачання електричної енергії від 21.05.2012р. № 4839 з моменту внесення змін додатковою угодою № 1 від 30.05.2013 року, укладеного між ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» та ТОВ «ТРЦ Фабрика».

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення позову та не вбачає підстав щодо зміни або скасування судового рішення.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не враховане уточнення до позовної заяви спростовується матеріалами справи, за якими ухвалою господарського суду Херсонської області від 25.12.2014р. внесення виправлення до рішення у цій справі щодо зазначення дати складання додаткової угоди № 1 до договору про постачання електричної енергії.

Інші доводи апелянта не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки фактично ґрунтуються на припущеннях відповідача.

Отже, судова колегія доходить до висновку про те, що судом першої інстанції цілком вірно встановлені обставини справи, ним дана правильна юридична оцінка із застосуванням належних норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а отже оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишається без змін.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.1, 105 ГПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 19.12.2014р. по справі № 923/1689/14 - залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 24.03.2015р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська

Суддя А.І. Ярош