КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. Справа№ 910/25626/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом - Дубовий О.С.

від відповідача за первісним позовом - Мостовий А.М.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 (суддя Шкурдова Л.М.)

за первісним позовом

Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія

"Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

до Публічного акціонерного товариства Банк "Київська Русь"

про стягнення 38 293,32 грн.

за зустрічним позовом

Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія

"Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

про визнання договору суборенди недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 по справі №910/25626/14 в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням, позивач за первісним позовом звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким задовольнити первісні позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 17.03.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2014 року відкладено розгляд справи до 17.02.2014 року.

В судове засідання 17.03.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2015.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2015.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

01 жовтня 2011 року між Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (позивач за первісним позовом, орендар) та ФОП Беліковим І.Р. (власник майна згідно з Договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 09.12.2005, орендодавець) укладено Договір оренди №01-10-11.

Відповідно до умов Договору оренди №01-10-11 від 01.10.2011 позивачу за первісним позовом передано в оренду частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою м. Котовськ, вул. 50 Років Жовтня 202-г. Строк дії цього договору з 01.10.2011 по 29.11.2013.

Згідно з Додатковою угодою до Договору оренди №01-10-11 від 01.10.2011 сторони продовжили строк дії останнього до 31.09.2014, а також, ФОП Беліков І.Р. дав свою згоду на передачу майна в суборенду Публічному акціонерному товариству Банк "Київська Русь"

01 жовтня 2013 року між Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (орендар) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (суборендар) укладено Договір суборенди частини нежитлового приміщення №127-2013 (далі - Договір суборенди).

Згідно з п.1.1. Договору суборенди орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 4 кв.м. розташоване за адресою: Одеська обл., м. Котовськ, вул.50 Років Жовтня 202-г.

Відповідно до п.1.2. Договору суборенди орендар свідчить, що нежиле приміщення, яке передається Суборендарю в суборенду, знаходиться у нього в користуванні на підставі Договору оренди №01-10-11 від 01 жовтня 2011р. (Додаток №1), та він вправі, згідно з діючим законодавством, вищезазначеним договором та своїм установчим документам, використовувати це приміщення за своїм розсудом, відповідно до цілей та умов Договору оренди №01-10-11 від 01.10.2011, в тому числі передавати в оренду.

Пунктом 3.1. Договору суборенди встановлено, що орендна плата становить 4000,00 гривень за місяць, з урахуванням ПДВ, і сплачується суборендарем шляхом переказу на банківський рахунок Орендаря, що визначений в цьому Договорі.

Згідно з п.3.2. Договору суборенди суборендар щомісяця перераховує на рахунок орендаря орендну плату до 25 числа поточного місяця.

Строк дії Договору суборенди встановлено з 01.10.2013 по 30.09.2014 (п.10.1. Договору суборенди).

Відповідно до п. 2.1. Договору суборенди, суборендар вступає у строкове платне користування майном з моменту підписання акту прийому-передачі.

Як вбачається з акту прийому-передачі б/н від 01.10.2013 до Договору суборенди, позивач за первісним позовом передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування, частину нежитлового приміщення загальною площею 4 кв.м. розташоване за адресою: Одеська обл., м. Котовськ, вул.50 Років Жовтня 202-г.

Обґрунтовуючи первісні позовні вимоги, позивач зазначив, що в період з січня 2014 року по серпень 2014 року відповідач за первісним позовом не виконував належним чином свої зобов'язання за Договором суборенди, внаслідок чого виникла заборгованість за орендну плату в розмірі 32000,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні первісних позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що Договір оренди нежитлового приміщення №01-10-11 від 01.10.2011 є припиненим з 31.12.2013, а об'єкт оренди повернуто орендарем орендодавцеві, отже, дія договору суборенди, який був підставою перебування нежитлового приміщення у користуванні відповідача за первісним позовом, також припинена з 31.12.2013.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором оренди наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Відповідно до ч. 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму, наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з Додатковою угодою від 30.12.2013, укладеною між Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" та ФОП Беліковим І.Р., Договір оренди нежитлового приміщення №01-10-11 від 01.10.2011 є розірваним з 31.12.2013.

Статтею 774 Цивільного кодексу України встановлено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що дія Договору суборенди є також, припинена з 31.12.2013, в зв'язку з припиненням договору оренди нежитлового приміщення №01-10-11 від 01.10.2011.

Твердження апелянта, що відповідач за первісним позовом не повернув орендоване приміщення, а також посилання на ст. 764 Цивільного кодексу України, колегією суддів визнано необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з акту приймання-передачі об'єкта з оренди б/н від 31.12.2013 (а.с. 73), позивач за первісним позовом повернув Белікову І.Р. (орендодавець) нежитлове приміщення загальною площею 28 кв.м. розташоване за адресою: Одеська обл., м. Котовськ, вул.50 Років Жовтня 202-г.

З вищезазначеного акту вбачається, що приміщення, яке повертається з оренди, знаходиться в задовільному стані, а сторони не мають жодних претензій одна до одної.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що станом на 31.12.2013 Публічне акціонерне товариство Банк "Київська Русь" не займало частину, вищезазначеного приміщення, яка передана останньому в оренду на підставі Договору суборенди №127-2013 від 01.10.2013.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.01.2014 між ФОП Беліков І.Р. (орендодавець) та ФОП Белікова П.О. (орендар) укладено Договір оренди нежитлового приміщення від 02.01.2014.

Відповідно до умов вищезазначеного договору орендодавець зобов'язується передати орендареві в строкове безоплатне користування приміщення/частина нежилого приміщення по вул. 50 років Жовтня, буд.202 в м.Котовськ площею 30 кв. м, а орендар зобов'язується прийняти це майно, та після припинення цього договору, повернути орендоване майно орендодавцеві в належному стані.

Згідно з п.2.3.3. Договору оренди нежитлового приміщення від 02.01.2014 орендар має право без узгодження з орендодавцем передавати орендоване приміщення (його частину) в суборенду іншим особам.

02 січня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (суборендар) та ФОП Белікова П.О. (орендар) укладено Договір суборенди нежитлового приміщення №33-2014 від 02.01.2014.

Відповідно до умов Договору суборенди нежитлового приміщення №33-2014 від 02.01.2014, орендар зобов'язується передати суборендареві в строкове платне користування, а суборендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування приміщення, площею 28 кв.м., що знаходиться за адресою м. Котовськ, вул.50 років Жовтня, буд.202-г.

Згідно з актом приймання-передачі об'єкта суборенди від 02.01.2014 Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" прийняло від ФОП Белікової П.О. приміщення, площею 28 кв.м., що знаходиться за адресою м. Котовськ, вул.50 років Жовтня, буд.202-г, в задовільному стані.

Відповідно до статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем за первісним позовом не надано доказів передання вищезазначеного приміщення або його частини в суборенду відповідачу за первісним позовом, після укладання Договору суборенди нежитлового приміщення №33-2014 від 02.01.2014.

Також, матеріали справи не містять доказів укладання між позивачем та відповідачем договору оренди (суборенди), приміщення, або його частини, що знаходиться за адресою м. Котовськ, вул.50 років Жовтня, буд.202-г, після припинення Договору суборенди частини нежитлового приміщення №127-2013 від 01.10.2013.

Так, волевиявлення орендодавця (позивача за первісним позовом) щодо припинення договірних відносин та повернення об'єкту оренди підтверджується укладанням Додаткової угоди від 13.12.2013 про розірвання Договору оренди №01-10-11 від 01.10.2011, а отже і Договору суборенди частини нежитлового приміщення №127-2013 від 01.10.2013, в силу положень ст. 774 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку щодо відсутності підстав вважати Договір суборенди №127-2013 від 01.10.2013 поновленим на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Стаття 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що Договір суборенди частини нежитлового приміщення №127-2013 від 01.10.2013 є припиненим після 30.12.2013, а відтак відсутні підстави для задоволення первісного позову.

Щодо зустрічних позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Місцевим господарським судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом, обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, посилався на відсутність згоди орендодавця за Договором оренди №01-10-11 від 01 жовтня 2011 на укладення договору суборенди №127-2013 від 01.10.2013.

Проте, як вбачається з п.1 Додаткової угоди від 01.10.2013 про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень №01-10-11 від 01.10.2011, пункт 4.1. Договору оренди від 01.10.2011 викладено в іншій редакції, в якій зокрема зазначено, що орендодавець не заперечує щодо передачі з 01.10.2013 частини приміщення, що орендується, в суборенду банку Київська Русь.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2015.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 по справі №910/25626/14 - без змін.

Матеріали справи №910/25626/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та підписано 18.03.2015