ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Справа № 922/203/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого - Ткаченко Н.Г.

Суддів - Катеринчук Л.Й.

Куровського С.В.

За участю : представника ПАТ "Центренерго" - Мокрецького О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ПАТ "Центренерго"

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30.10.2014 та рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2014 по справі № 922/203/14 за позовом ПАТ "Центренерго" до ТОВ "Фрегат", ФОП ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ПАТ "Центренерго" в січні 2014 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Фрегат" та ФОП ОСОБА_3 про визнання договору відступлення права вимоги від 19.02.2010 на суму 32170,00 грн. - недійсним.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.02.2014 по справі № 922/203/14, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.04.2014, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.06.2014 по справі № 922/203/14 скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.04.2014 та рішення Господарського суду Харківської області від 10.02.2014, справу № 922/203/14 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.09.2014 по справі № 922/203/14 /суддя : Добреля Н.С./ в задоволенні позову відмовлено, у зв"язку із безпідставністю заявлених вимог.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30.10.2014 по справі №922/203/14 /судді : Пелипенко Н.М., Ільїн О.В., Камишева Л.М./ рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2014 залишено без змін.

В касаційній скарзі ПАТ "Центренерго" просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30.10.2014 та рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2014 скасувати, посилаючись на те, що вони постановлені з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представника позивача, який підтримав подану касаційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.02.2001 між ВАТ "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" та ТОВ "Будмонтажавтоматика" укладено договір №1 ремонту крівлі КТЦ -2 Зміївської ТЕЦ загальною вартістю 296253,00 грн. (а.с.45-46 т.1).

Між СПД ФО ОСОБА_3 та ТОВ "Будмонтажавтоматика" 10.07.2003 укладено договір уступки права вимоги до ВАТ "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" за договором 1 ремонту крівлі КТЦ -2 Зміївської ТЕЦ в сумі 31049,00 грн. (а.с. 47 т.1).

Таким чином, ПАТ "Центренерго" мав заборгованість перед ФОП ОСОБА_3 в сумі 32170,51 грн., з яких основний борг 31049,00 грн., 589,93 грн -інфляційні збитки, 109,74 грн - 3% річних, 317,49 грн- витрати по сплаті держмита та 104,35 грн - витрати на ІТЗ судового процесу, за договором № 1 про ремонт крівлі КТЦ-2 від 16.08.2001, що підтверджується рішенням Господарського суду м. Києва по справі № 42/19 від 10.02.2004 (а.с.15 т.1).

На виконання даного рішення суду 01.06.2004 видано відповідний наказ №42/19 та відкрито виконавче провадження.

Ухвалою Господарського суду м.Києва від 09.02.2004 порушено провадження по справі № 15/76-6 про банкрутство ПАТ "Центренерго".

В газеті "Урядовий кур'єр" 08.04.2006 №67 опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство ПАТ "Центренерго".

ФОП ОСОБА_3 в травні 2006 року заявлені кредиторські вимоги до ПАТ "Центренерго" в сумі 32170,51 грн (а.с.236, 237 т.1).

Між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Фрегат" 19.02.2010 укладений договір відступлення права вимоги до ПАТ "Центренерго" по рішенню суду по справі № 42/19 (а.с.18 т.1).

Позовні вимоги ПАТ "Центренерго" обгрунтовані тим, що вказаний договір відступлення права вимоги між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Фрегат" укладений з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження", в редакції, чинній на момент укладання договору, оскільки у виконавчому провадженні за наказом господарського суду № 42/19 від 01.06.2004 ФОП ОСОБА_3 виступає як стягувач, а стягувач за виконавчим документом може бути змінений тільки у випадку його реорганізації, а не у випадку відступлення права вимоги; крім того, ФОП ОСОБА_3 пропущений строк звернення із кредиторськими вимогами, встановлений ст.14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у справі про банкрутство № 15/76-6 і його вимоги в сумі 32170,51 грн є погашеними, що позбавляє права ТОВ "Фрегат", звернутись із грошовими вимогами в сумі 32 170,51 грн, як нового кредитора у справі про банкрутство ПАТ "Центренерго".

Господарський суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що спірний договір уступки права вимоги від 19.02.2010 укладений відповідно до вимог чинного законодавства, не порушує права третіх осіб, направлений на настання реальних наслідків, зобов'язання сторін за даним договором є виконаними, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним, відповідно до вимог ст.ст.203, 215 ЦК України.

Харківський апеляційний господарський суд погодився з висновками суду першої інстанції та постановою від 30.10.2014 залишив рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2014 без змін.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України та ст. 180 ГК України передбачено, що договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Відповідно до ч.7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Зміст договору містить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Оспорюваний договір відступлення права вимоги від 19.02.2010 є договором заміни кредитора у зобов'язанні.

Відповідно до п.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові

Як вбачається із матеріалів справи, а саме, з оспорюваного договору відступлення права вимоги від 19.02.2010, ФОП ОСОБА_3 (кредитор) має перед ТОВ "Фрегат" (новим кредитором) грошове зобов`язання в сумі 32980,49 грн., яке виникло з договору, укладеного між сторонами 08.10.2003 та яке передбачає зобов`язання по сплаті кредитором новому кредитору вартості наданих послуг (п.1 договору).

Відповідно до п.2 даного договору, кредитор - ФОП ОСОБА_3 є кредитором в правовідносинах з позивачем ПАТ "Центренерго" (боржником), тобто боржник має перед кредитором грошове зобов`язання в сумі 32170,51 грн., яке виникло з договору від 16.02.2001 № 1 на ремонт крівлі КМЦ-2, укладеного між ТОВ "Будмонтажавтоматика" та боржником по сплаті вартості виконаних робіт з ремонту крівлі та договору уступки права вимоги, укладеного 10.07.2003 між ТОВ "Будмонтажавтоматика" та кредитором на уступку права вимоги від боржника грошових коштів в сумі 31049,00 грн. та рішення суду від 10.02.2004.

Відповідно до п. 3 договору, строк виконання зобов`язань боржника по оплаті виконаних робіт в сумі 31049,00 грн. настав 01.12.2001, що підтверджується договором підряду від 16.02.2001 р. № 1 на ремонт крівлі, актом звірки взаємних розрахунків від 04.07.2003 р., договором уступки права вимоги від 10.07.2003; рішенням Господарського суду м. Києва від 10.02.2004 по справі № 42/19, постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2004 по справі № 42/19, листом боржника від 04.10.2005 № 04/8231.

Згідно п.7 даного договору кредитор передає новому кредитору оригінали документів, вказані в п. 3 даного договору, а також направляє на адресу боржника повідомлення про здійснену уступку новому кредитору права вимоги.

Пунктом 9 вказаного договору сторони погодили, що він вступає в силу з моменту його підписання.

Як вбачається із матеріалів справи, спірний договір від 19.02.2010 укладений у письмовій формі, як і договір №1 ремонту крівлі КТЦ -2 Зміївської ТЕЦ від 16.02.2001, підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як було встановлено судом першої інстанції під час повторного розгляду справи, на виконання п.7 договору уступки права вимоги, 19.02.2010 вих. № 15 ТОВ "Фрегат" (новий кредитор) направило на адресу ПАТ "Центренерго" повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, яке було отримано позивачем 19.02.2010, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 48 т.1).

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, первісний кредитор - ФОП ОСОБА_4 17.03.2010 направив на адресу ПАТ "Центренерго" повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні за договором №1 ремонту крівлі КТЦ -2 Зміївської ТЕЦ від 16.02.2001 (а.с.50 т.1).

Відповідно до п.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з п.3 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Інших обмежень права кредитора на укладення договору уступки вимог законодавство не містить.

Договір від 16.02.2001 № 1 на ремонт крівлі КТЦ-2, що укладений між ВАТ "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго", правонаступником якого є ПАТ "Центренерго" та ТОВ "Строймонтажавтоматика" та договір про відступлення права вимоги від 10.07.2003, який укладений між ТОВ "Будмонтажавтоматика" та СПД ФО ОСОБА_3, не містять заборони щодо відступлення права грошової вимоги за даними договорами або його обмеження.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Уступка права вимоги є заміною осіб у зобов'язанні, тобто заміною первісного кредитора у зобов'язанні другим кредитором, який є правонаступником прав та обов'язків за договором між первісним кредитором та боржником. Внаслідок укладання договору уступки права вимоги змінюються лише сторони в основному зобов'язанні, при цьому час виникнення основного зобов'язання залишається незмінним.

На підставі оспорюваного договору відступлення права вимоги від 19.02.2010 належне ФОП ОСОБА_3 право вимоги по наказу № 42/19 від 01.06.2004 до ВАТ "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" на суму 32170,51 грн. було передане ТОВ "Фрегат".

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.11.2013 по справі № 42/19 за позовом ФОП ОСОБА_3 до ВАТ "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" про стягнення боргу та грошових коштів за прострочення виконання боржником грошового зобов"язання, задоволено заяву ТОВ "Фрегат" про заміну стягувача у виконавчому провадженні ВДВС на підставі наказу суду № 42/19 від 01.06.2014, змінено стягувача - СПД ФО ОСОБА_3 його правонаступником - ТОВ "Фрегат", на підставі ст.25 ГПК України (а.с.227 т.1).

Дана ухвала Господарського суду м. Києва від 12.11.2013 по справі № 42/19 залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 12.03.2014 (а.с. 228-235 т.1).

Відповідно до вимог ст. 25 ГПК України передбачено процесуальне правонаступництво у зв'язку не лише зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб'єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі заміни кредитора або боржника у зобов'язанні (ст. ст. 512, 520 Цивільного кодексу України відповідно). Процесуальне правонаступництво в розумінні цієї норми ГПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу і здійснюється господарським судом без виклику сторін у справі, якщо їх явка не зумовлена необхідністю з'ясування судом тих чи інших обставин.

Вищий господарський суд України, залишаючи постановою від 12.03.2014 без змін ухвалу Господарського суду м. Києва від 12.11.2013 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2013 по справі № 42/19, погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що норми ст.1, ч.5 ст.8 Закону України "Про виконавче провадження" надають право заінтересованій особі звернутися з відповідною заявою до господарського суду, який на будь-якій стадії судового процесу може здійснити процесуальне правонаступництво, зокрема, яке зумовлене заміною кредитора в зобов'язанні.

Вказана постанова ВГСУ від 12.03.2014 по справі №42/19 не скасована у встановленому Законом порядку та є чинною.

Відповідно до ч. 3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, законність здійснення заміни стягувача - ФОП ОСОБА_3 на ТОВ "Фрегат" на право вимоги по наказу № 42/19 від 01.06.2004 до ВАТ "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" заборгованості за договором № 1 про ремонт крівлі КТЦ-2 від 16.08.2001 у виконавчому провадженні підтверджена судовими рішеннями по справі № 42/19 та не потребує додаткового доказування.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, у якій визначено підстави, за наявності яких правочин визнається недійсним, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства .

Вирішуючи по суті переданий на розгляд господарського суду спір про визнання недійсним договору, суд повинен з'ясувати, зокрема, підстави для визнання недійсним договору, оскільки недійсність правочину може наступати лише з певним порушенням закону.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.06.2014 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.04.2014 та рішення Господарського суду Харківської області від 10.02.2014 скасовано, а справу № 922/203/14 направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, з підстав викладених в постанові (а.с.153-157 т.1).

Відповідно до вимог ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду під час нового розгляду справи.

Повторно переглянувши справу, належним чином виконавши вказівки, які зазначені в постанові Вищого господарського суду України від 24.06.2014 по справі № 922/203/14, дослідивши докази та фактичні обставини справи, господарський суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, про те, що підстав для визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 19.02.2010, згідно вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України не має та крім того, позивачем, в порушення вимог ст.33 ГПК України не доведено, яким чином оспорюваний договір, що укладений між СПД ФО ОСОБА_3 та ТОВ "Фрегат", порушує його права та законний інтерес.

Також, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що підстав для застосування позовної давності не має, так як згідно ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до вимог ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Господарський суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, згідно вимог ст.ст.99-101 ГПК України, давши належну оцінку зібраним по справі та дослідженим судом доказам, обґрунтовано, з підстав викладених в постанові, погодився із висновками Господарського суду Харківської області щодо відмови у задоволенні позовних вимог, як таких, що є безспідставними.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Харківського апеляційного господарського суду від 30.10.2014 та рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2014 постановлені у відповідності до фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства і підстав для їх скасування не вбачається.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду, які викладені в рішенні суду першої інстанції та в апеляційній постанові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ПАТ "Центренерго" залишити без задоволення

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30.10.2014 та рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2014 по справі № 922/203/14 залишити без змін.

Головуючий - Ткаченко Н.Г.

Судді - Катеринчук Л.Й.

Куровський С.В.