КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2015 р. Справа№ 6/152

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 23.02.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.12.2014 року

у справі № 6/152 (суддя Морозов С.М.)

за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про зміну способу та порядку виконання рішення господарського

суду міста Києва від 10.11.2011 року

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції в Оболонському районі

Головного управління Державної фіскальної служби

у місті Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю «Росичі»

про повернення вилученого майна

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.11.2011 року по справі № 6/152, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2012 року та Вищого господарського суду України від 01.08.2012 року, позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Росичі» про повернення вилученого майна - задоволено частково. Зокрема, зобов'язано Державну податкову інспекцію у Оболонському районі міста Києва у п'ятиденний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили повернути суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_2 майно, вилучене на підставі протоколу огляду місця події від 15 червня 2006 року, а саме, 123 (сто двадцять три) хутряні вироби. Також, стягнуто з відповідача на користь позивача 11183,4 грн. державного мита та 208,15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

12.12.2011 року на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва було видано накази. 28.11.2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до місцевого господарського суду з заявою про зміну порядку та способу виконання рішення суду шляхом стягнення з відповідача 1148618,00 грн. вартості 123 хутряних виробів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.04.2014 року заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зміну способу виконання рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2011 року у справі № 6/152 - задоволено. Окрім того, замінено Державну податкову інспекцію у Оболонському районі м. Києва її правонаступником - Державною податковою інспекцією у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві. А також визнано таким, що втратив чинність наказ господарського суду м. Києва № 6/152 від 12.12.2011 року про зобов'язання Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва повернути хутрові вироби у кількості 123 штук.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2014 року ухвалу господарського суду міста Києва від 22.04.2014 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.10.2014 року ухвалу господарського суду міста Києва від 22.04.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2014 року скасовано в частині пунктів 1, 3, 4, 5, 6. Справу № 6/152 щодо заяви про зміну способу виконання рішення передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва. В іншій частині ухвалу господарського суду міста Києва від 22.04.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2014 року у даній справі залишено без змін.

Так, при новому розгляді даної справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 02.12.2014 року задоволено заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зміну способу та порядку виконання рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2011 року у справі № 6/152. Стягнуто з Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 1 150 058,40 грн. вартості 123 (сто двадцяти трьох) хутряних виробів.

На виконання ухвали господарського суду м. Києва від 02.12.2014 року видано наказ. Окрім того, визнано таким, що втратив чинність наказ господарського суду м. Києва № 6/152 від 12.12.2011 року про зобов'язання Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва повернути хутрові вироби у кількості 123 штук.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 02.12.2014 року, Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 02.02.2014 року у справі № 6/152.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Суховий В.Г., судді Мальченко А.О., Жук Г.А. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

27.01.2015 року розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду у зв'язку з перебуванням судді-доповідача Сухового В.Г. на лікарняному, призначено проведення повторного автоматичного розподілу справи.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві у справі № 6/152 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Лобаня О.І., суддів Майданевича А.Г., Федорчука Р.В.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 27.01.2015 року у складі колегії суддів головуючого судді Лобаня О.І., суддів Майданевича А.Г., Федорчука Р.В. апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято до провадження та призначено до розгляду.

В судовому засідання 11.02.2015 року представник Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві надав суду свої пояснення по справі в яких, підтримали доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу господарського суду міста Києва від 02.12.2014 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволені заяви про зміну способу виконання рішення у справі № 6/152 відмовити повністю.

Крім того, представник Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням, в якому просив зупинити провадження по справі № 6/152 до вирішення пов'язаної з нею господарської справи № 910/1293/15-г за позовом Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору куплі-продажу, що розглядається господарським судом міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 року відмовлено у задоволенні клопотання Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про зупинення провадження по справі № 6/152 до розгляду господарської справи № 910/1293/15-г, що розглядається господарським судом міста Києва.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання судова колегія виходила з того, що у даній справі № 6/152 розглядається питання лише щодо способу виконання рішення суду, яке набрало законної сили та не пов'язано з розглядом справи № 910/1293/15-г, до вирішення якої скаржник просить зупинити провадження у справі.

При цьому у судове засідання суду апеляційної інстанції 23.02.2015 року представник відповідача не з'явився. Про місце та час розгляду справи Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві повідомлялася належним чином про що, в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення та розписка представника про відкладення розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили.

Представник ФОП ОСОБА_2 у судових засіданнях 11.02.2015 року та 23.02.2015 року також надав суду свої пояснення по справі, в яких проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу господарського суду міста Києва від 02.12.2014 року залишити без змін.

Представники товариства з обмеженою відповідальністю «Росичі» у судові засідання 11.02.2015 року та 23.02.2015 року не з'явились. Про місце та час розгляду справи третя особа повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представників сторін що з'явились у судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та ТОВ «Росичі», оскільки відповідач та третя особа, про дату та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, участь представників що не з'явились у судовому засіданні 23.02.2015 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та витребування письмових доказів не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі. До того ж, судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що представник Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві був присутнім у попередньому судовому засіданні 11.02.2015 року та надав апеляційному господарському суду свої пояснення по справі, які колегією прийняті до уваги.

Також, судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений п'ятнадцятиденним строком розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду та у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України за клопотанням представників сторін, строк розгляду справи вже продовжувався.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала господарського суду міста Києва від 02.12.2014 року по справі № 6/152 - залишається без змін, з наступних підстав.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 10.11.2011 року по справі № 6/152, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2012 року та Вищого господарського суду України від 01.08.2012 року, позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Росичі» про повернення вилученого майна - задоволено частково. Зокрема, зобов'язано Державну податкову інспекцію у Оболонському районі міста Києва у п'ятиденний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили повернути суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_2 майно, вилучене на підставі протоколу огляду місця події від 15 червня 2006 року, а саме, 123 (сто двадцять три) хутряні вироби. Також, стягнуто з відповідача на користь позивача 11183,4 грн. державного мита та 208,15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання вищевказаного рішення 12.12.2011 року господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

У відповідності до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (статят 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

28.11.2012 року позивач звернувся до суду з заявою про зміну порядку та способу виконання рішення суду шляхом стягнення з відповідача 1148618,00 грн. вартість 123 хутряних виробів, оскільки виконання зобов'язання в натурі неможливе, у зв'язку з тим, що відповідно до акту прийому-передачі майна №21307/10/24-302 від 09.10.2009 року відповідачем з ТОВ «Росичі» на ТОВ «Крона-33» було передано на відповідальне зберігання хутрові вироби в кількості 123 штук. Під час проведення огляду (інвентаризації) ТМЦ переданих на відповідальне зберігання у ТОВ «Крона-33» було виявлено відсутність хутрових виробів в кількості 43 шт. - на загальну суму 587080,00 грн. Крім того, в зв'язку з неналежними умовами зберігання майна - 80 шт. хутрових виробів знаходились в жахливому стані, а саме пошкоджені, порвані, з зіпсованим хутром на загальну суму 860234,00 грн.

Відповідно до ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, замінити спосіб та порядок виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

У відповідності до п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012 року господарський суд на підставі статті 121 ГПК України має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Згідно з п. 7.1.3 вищезазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України, під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

Відповідно до п. 7.2 вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Так, як вбачається з матеріалів справи та вірно вказав суд першої інстанції, скасовуючи ухвалу господарського суду міста Києва від 22.04.2014 року в справі № 6/152 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2014 року та направляючи справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 28.10.2014 року виходив із того, що суди невірно змінили спосіб виконання рішення у даній справі не встановивши вартість 123 хутрових виробів, які відповідач зобов'язаний повернути позивачеві. Апеляційний господарський суд переглядаючи справу у апеляційному порядку зазначив, що сума в 1148618,00 грн. знаходиться в межах (є меншою) визначеної судом шляхом арифметичного підрахування зазначених в резолютивній частині рішення вартостей 123-х хутрових виробів. При цьому, апеляційним господарським судом у постанові від 02.07.2014 року не було досліджено вартість цього майна, встановлену рішенням господарського суду м. Києва від 10.11.2011 року.

Так, при новому розгляді даної справи, судом першої інстанції вірно встановлено та перевірено судом апеляційної інстанції, що вартість 123-х хутрових виробів, зазначена в рішенні господарського суду міста Києва №6/152 від 10.11.2011року в розмірі 1118222,40 грн., наведена згідно переліку, вказаного в акті прийому-передачі від 05.12.2006 року.

Як вірно встановлено місцевим господарськими судом та перевірено судом апеляційної інстанції, дослідивши зазначений перелік майна вказаного в акті прийому-передачі від 05.12.2006 року та його вартість, вбачається, що в підрахунку всіх сум вартості кожного хутрового виробу загальна сума становить 1150058,40 грн., а вказана в графі «вартість» сума в розмірі 1118222,40 грн. є арифметично невірною враховуючи, що кожен товар має свою визначену ціну і в загальному підрахунку цін за кожний окремий хутровий виріб сума становить 1150058,40 грн.

Таким чином, помилковим є визначення того, що рішенням господарського суду м. Києва від 10.11.2011 року у справі 6/152, а саме резолютивною частиною, вартість 123 хутряних виробів була визначена у розмірі 1148618,00 грн., а самим змістом вказаного рішення вартість 123 хутряних виробів була визначена у розмірі 1118222,40 грн., оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, в тому і іншому випадку мало місце невірне арифметичне складання всіх сум вартості 123-х хутряних виробів.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Вказаними нормами визначено процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Згідно з п. 7.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за відсутності у відповідача присудженого позивачеві майна в натурі, засвідченої державним виконавцем (наприклад, його постановою про повернення виконавчого документа з підстави відсутності майна), господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про стягнення вартості цього майна. При цьому господарський суд повинен виходити з вартості майна, визначеної ним у рішенні про його передачу (повернення).

Оскільки, як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, рішення господарського суду м. Києва від 10.11.2011 року про повернення 123 (сто двадцять трьох) хутряних вироби не може бути виконано у зв'язку з відсутністю та пошкодженням зазначених хутряних виробів, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом було правомірно задоволено заяву стягувача та змінено спосіб виконання рішення господарського суду м. Києва від 10.11.2012 року по справі № 6/152 шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1150058,40 грн. вартості 123 хутрових виробів.

При цьому місцевий господарським суд правомірно, враховуючи положення ст. 83 Господарського процесуального кодексу України визначив вартість 123 хутрових виробів саме в сумі 1150058,40 грн., а не в розмірі 1148618,00 грн. як просив стягувач у своїй заяві про зміну способу та порядку виконання рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2011 року у справі №6/152. Як зазначалося вище, вказана сума (1148618,00 грн.) виникла внаслідок невірного арифметичного складання всіх сум вартості 123-х хутряних виробів, тоді як зазначений перелік майна вказаного в акті прийому-передачі від 05.12.2006 року та його вартість, загальна сума в підрахунку всіх сум вартості кожного хутрового виробу становить 1150058,40 грн.

Доводи скаржника про те, що у даній справі позивач намагається отримати подвійну суму коштів за вказані хутрові вироби, так як на розгляді у господарському суді міста Києва перебуває справа № 910/983/14 за позовом ФОП ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у місті Києві, ГУ СБУ в місті Києві та Київській області про стягнення майнової шкоди, судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки, як встановлено апеляційним господарським судом, рішенням господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року по справі № 910/983/14 у задоволенні вказаних позовних вимог ФОП ОСОБА_2 відмовлено.

За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви про зміну способу виконання рішення господарського суду м. Києва від 10.11.2011 року у справі №6/152.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, слід відмовити, а оскаржувану ухвалу господарського суду міста Києва від 02.12.2014 року залишити без змін.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-106, 121 ГПК України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.12.2014 року у справі № 6/152 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 02.12.2014 року у справі № 6/152 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 6/152 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 02.03.2015 року