КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. Справа№ 925/2169/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Баранця О.М.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Пусан А.Ю.

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СК РЕСТАЛ" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.01.2015 (суддя Пащенко А.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК РЕСТАЛ"

про стягнення 34800,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.01.2015 по справі №925/2169/14 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СК РЕСТАЛ" на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" кошти в сумі 34800,00 грн. та 1827,00 грн. - судового збору.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 17.03.2015.

В судове засідання 17.03.2015 з'явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник відповідача повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 78), колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника відповідача.

.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду Черкаської області від 21.01.2015. Проти розгляду справи у відсутність представника відповідача не заперечував.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

27 липня 2010 року між позивачем (замовник) та відповідачем (підрядник) укладено договір підряду № 3365 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору підрядник зобов'язався на власний ризик, за плату, відповідно до умов Договору, виконати роботу, передбачену п. 2 Договору, а Замовник зобов'язався прийняти цю роботу та оплатити її.

Згідно з п. 2.1 Договору робота, що виконується підрядником - ремонт гаража Чутівської філії ВАТ "Полтаваобленерго".

Пунктом 6.3 Договору визначено ціну роботи, яка становить 116000,00 грн., з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 7 Договору замовник здійснює розрахунки по цьому договору в два етапи:

- 30 % від ціни Договору, що становить 34800,00 грн., в тому числі ПДВ, замовник перераховує до виконання робіт;

- протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами акта здавання - приймання робіт замовник здійснює наступні розрахунки.

Пунктами 8.2, 8.3. Договору встановлено, що підрядник зобов'язується виконати роботу протягом 45 календарних днів, з моменту отримання авансу від замовника, з правом дострокового виконання. Після закінчення виконання роботи підрядник зобов'язаний письмово повідомити замовника про готовність предмета підряду до здавання протягом 2 робочих днів з моменту її виконання.

Згідно з п. 14.2. Договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 15.01.2011, строк дії Договору закінчується 30.12.2011.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 34800 грн. Відповідач свої зобов'язання за Договором не виконав, доказів виконання відповідачем робіт, у строки, передбачені Договором матеріали справи не містять.

Місцевим господарським судом встановлено, що 17.04.2013 позивач направив відповідачу вимогу № 01-11/4532, відповідно до якої повідомив останнього про відмову від договору підряду № 3365 від 27.07.2010, в частині виконання робіт, та вимагав в семиденний строк повернути грошові кошти, які позивач сплатив за вказаним договором.

Вищезазначена претензія залишена відповідачем без відповіді.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 318 ГК України за договором підряду на капітальне будівництво одна сторона (підрядник) зобов'язується своїми силами і засобами на замовлення другої сторони (замовника) побудувати і здати замовникові у встановлений строк, визначений договором, об'єкт, відповідно до кошторисної документації, або виконати зумовлені договором будівельні та інші роботи, а замовник зобов'язується передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, надати йому будівельний майданчик, прийняти закінчені будівництвом об'єкти і оплатити їх. Договір підряду відповідно до цієї статті укладається, зокрема, на будівництво, розширення, реконструкцію, перепрофілювання об'єктів.

В частині 1 статті 317 ГК України вказано, що загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 631 ЦК України визначає строком договору час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що відповідач не виконував передбачені Договором роботи, а строк дії договору закінчився 30.12.2011, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо правомірності заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 34800,00 грн.

Твердження апелянта щодо спливу позовної давності, колегією суддів визнано безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як зазначалося вище, пунктом 14.2. Договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 15.01.2011, сторонами встановлено строк Договору № 3365 до 30.12.2011.

Місцевим господарським судом встановлено, що позивач звернувся з позовом до господарського суду Черкаської області 24.11.2014, що підтверджується штампом відділу документального забезпечення суду на позовній заяві, тобто до закінчення трирічного строку.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, Товариства з обмеженою відповідальністю "СК РЕСТАЛ" та скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 21.01.2015.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК РЕСТАЛ" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 21.01.2015 по справі №925/2169/14 - без змін.

Матеріали справи №925/2169/14 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

О.М. Баранець