ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Справа № 914/4230/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Бонк Т. Б.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання - І.О. Борщ

за участю представників сторін:

від позивача - Лагутін Б.Г. (представник за довіреністю)

від відповідача - Стасишин Т.В. (представник за довіреністю)

від третіх осіб - не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м. Бориспіль, в особі Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м. Львів, № 6.4.4-322 від 10.02.2015 року

на рішення господарського суду Львівської області від 27.01.2015 року (суддя Бортник О.Ю.)

у справі № 914/4230/14

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м. Бориспіль, в особі Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м. Львів,

до відповідача Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького", м. Львів

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної фінансової інспекції у Львівській області, м. Львів,

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерства інфраструктури України, м. Київ,

про стягнення 36524,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 27.01.2015 року у справі № 914/4230/14 у задоволенні позову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м. Бориспіль, в особі Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м. Львів, до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького", м. Львів, про стягнення 36524,34 грн. відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що сторонами належним чином виконані свої зобов'язання за договором і позивачем, як споживачем, будь-яких зауважень і застережень щодо якості наданих послуг з постачання електричної енергії не зроблено; вартість договірної ціни за 1 кВт-годину електричної енергії та вартість утримання технологічних електричних мереж не перевищує вартості, погодженої сторонами у договорі; відсутністю належних та допустимих доказів протиправної поведінки відповідача у вигляді порушення договірного зобов'язання, оскільки довідка зустрічної звірки № 06-35/51 від 13.06.2014 р. та Акт ревізії фінансово-господарської діяльності № 06-21/113 від 18.08.2014 р. не можуть підтверджувати порушення відповідачем умов договору, а також мотивоване відсутністю усіх елементів цивільного правопорушення як підстави для стягнення збитків.

В апеляційній скарзі позивач Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, м. Бориспіль, в особі Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м.Львів, просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити повністю, мотивуючи це тим, що таке рішення прийняте без повного та належного з'ясування обставин справи та не відповідає нормам матеріального права, суд першої інстанції невірно оцінив наявні у справі докази та прийшов до хибних правових висновків.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з ч.2 ст. 11 ЦК України договори є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків. Приписами ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Між сторонами у справі 13.03.2008р. укладено Договір № 73-08 про постачання електричної енергії від 13.03.2008 р. з Додатками. Відповідно до підпункту 1.1. цього договору він встановлює взаємні обов'язки сторін щодо умов і порядку постачання електричної енергії відповідачу силами і засобами позивача, умови оплати та порядок взаєморозрахунків, відповідальність сторін, порядок розгляду спорів і строк дії Договору.

У Додатках № 7 від 02.11.2010 р. (п.1) та № 10 від 31.12.2013 р. (п. 3) до Договору № 73-08 від 13.03.2008 р. сторони погодили розмір договірної ціни за 1 кВт-годину передачі електричної енергії споживачу згідно "Розрахунку вартості послуг з транспортування (передачі) електричної енергії в ДП "МА "Львів" у розмірі 0,21 грн. без ПДВ, а також вартість утримання технологічних електричних мереж у сумі 0,15 грн. за 1 кВт-год. без ПДВ.

Відповідачем належним чином виконано взяті на себе зобов'язання з постачання позивачу електричної енергії за Договором № 73-08 від 13.03.2008 р. протягом періоду часу, який був предметом перевірки органів Державної фінансової інспекції України, що вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось представником позивача у судових засіданнях.

Також встановлено, що вартість послуг не перевищила погоджену сторонами ціну у Додатках № 7 та № 10 до договору.

Предметом позову є стягнення з відповідача збитків у розмірі 36524,34 грн. Підставою позову є зайва сплата Львівським РСП Украероруху рентабельності за передачу електроенергії за вересень - жовтень 2013 року згідно виставлених рахунків та включення зайвих витрат до розрахунку фактичних витрат по утриманню спільних технологічних електричних мереж за період січень - квітень 2014 року, чим, як вважає позивач, йому було спричинено збитки та що було встановлено в ході ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства обслуговування повітряного руху України за період з 01.09.2013 року до 01.05.2014 року та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2010 року до 31.08.2013 року та зустрічної звірки у ДП "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького", м. Львів, (довідка від 13.06. 2014 року), проведеною Державною фінансовою інспекцією України у Львівській області.

Відповідно до частини 1 статті 275, частин 6 та статті 276 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу.

Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику". Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Згідно з нормами статті 17 Закону України "Про електроенергетику" в редакції, яка діяла на момент укладення Додатка № 7 та Додатка № 10 до Договору роздрібна ціна на електричну енергію формується енергопостачальниками згідно з умовами і правилами здійснення господарської діяльності з постачання електричної енергії з урахуванням вимог цього Закону. Підприємства, які постачають електричну енергію мережами, які не є їх власністю, повинні купувати електричну енергію на оптовому ринку електричної енергії України та вносити плату за користування місцевими (локальними) електричними мережами. Постачання електричної енергії споживачам зазначеними підприємствами здійснюється за тарифами, які обумовлюються в договорах на постачання електричної енергії.

Крім цього, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір (Постанова Верховного суду України від 03.12.2014 року у справі №6-183цс14).

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази протиправної поведінки відповідача, яка спричинила шкідливий негативний результат для позивача, а відтак, - й докази наявності причинного зв'язку між заподіяною шкодою та поведінкою відповідача, наявність якого є обов'язковою.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами належним чином виконані свої зобов'язання за договором, а позивачем, як споживачем, будь-яких зауважень і застережень щодо якості наданих послуг з постачання електричної енергії не було зроблено.

Посилання позивача на висновки зустрічної звірки Державної фінансової інспекції у Львівській області та ревізії фінансово-господарської діяльності позивача, яку проводила Державна фінансова інспекція України не є належним та допустимим доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором і завданням позивачеві збитків. Виявлені інспекціями обставини не впливають на умови укладеного між сторонами договору та не можуть їх змінювати.

Умови Додатків № 7 від 02.11.2010 р. та № 10 від 31.12.2013 р. до Договору № 73-08 від 13.03.2008 р. в частині погодження сторонами вартості договірної ціни за 1 кВт-годину електричної енергії та вартості утримання технологічних електричних мереж відповідача у встановленому законом порядку визнані недійсними чи скасовані не були. Позивачем суду не надано жодних доказів того, що договір в частині визначення вартості договірної ціни за 1 кВт-годину електричної енергії та вартості утримання технологічних електричних мереж визнано у встановленому законом порядку недійсним повністю або частково з підстав їх завищення. У матеріалах справи відсутні та позивачем не надані докази оспорення зазначених умов Додатків до Договору, або ж докази на підтвердження факту звернення позивача до відповідача з ініціативою внести зміни до Договору щодо вищезазначених умов додатків № 7 та № 10 в порядку, передбаченому ст. 188 ГК України.

Посилання позивача на Методику обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж (затверджено постановою НКРЕ України від 12.06.2008 р. № 691) необґрунтовані. Ця Методика стосується обрахування плати за спільне використання технологічних мереж. Між сторонами у справі укладено Договір на постачання електричної енергії, а не Договір про спільне використання технологічних мереж. Додатком № 10 до цього Договору передбачено обов'язок відповідача оплачувати позивачу вартість поставленої електроенергії та компенсовувати вартість утримання технологічних мереж спільного використання. Тобто у Договорі № 73-08 ідеться про компенсацію вартості утримання технологічних мереж, а не про плату за спільне використання цих мереж.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених ст.ст. 22, 611 ЦК України, ст. 224 ГК України для відшкодування збитків, завданих внаслідок зайвої сплати 36524,34 грн., через відсутність усіх елементів цивільного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції скаржником не наведено підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору залишаються на скаржнику відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 27.01.2015 року у справі № 914/4230/14 - залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м. Бориспіль, в особі Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м. Львів, № 6.4.4-322 від 10.02.2015 року - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 16.03.2015 р.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Якімець Г.Г.