ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.03.15р. Справа № 904/8765/14

За позовом В.о. прокурора міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область в інтересах держави в особі Комунального підприємства "Дорожник", м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

до Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "КОМСЕРВІС", м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

про стягнення 239 557, 24 грн.

Головуючий колегії, суддя Колісник І.І.

Суддя Бєлік В.Г.

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

за участю прокурора: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Виконуючий обов'язки прокурора міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернувся до господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Комунального підприємства "Дорожник" з позовом до Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "КОМСЕРВІС" та з урахуванням заяви № 402 від 01.12.2014 року про збільшення розміру позовних вимог просить стягнути 239 557, 24 грн., з яких:

- 207 817,44 грн. - основний борг;

- 16 925,22 грн. - інфляційні втрати;

- 13 109,86 грн. - пеня;

- 1 704,72 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовує невиконанням Комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради "КОМСЕРВІС" грошових зобов'язань з оплати наданих послуг у травні - жовтні 2014 року на загальну суму 207 817,44 грн. у межах укладеного між сторонами договору з надання послуг № 10/05-14 від 05.05.2014 року. Надання послуг позивачем у спірний період підтверджує відповідними актами та податковими накладними.

У письмовому відзиві, поданому до суду 24.12.2014 року, відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що при підготовці позову прокурором не був визначений орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах та не вказано у чому саме полягають інтереси держави, за захистом яких він звернувся до суду. Також відповідач зазначає, що акти приймання-здачі виконаних послуг за травень, червень, серпень, вересень, жовтень не містять дати їх складання, а тому не можуть вважатися належними доказами надання послуг. За таких обставин відповідач вважає неможливим визначити початок прострочки у зобов'язанні щодо оплати, що у свою чергу унеможливлює нарахування штрафних санкцій (а.с. 85 - 87 том 1).

27.01.2015 року відповідач надав додатковий відзив згідно якого позовні вимоги визнав частково у сумі 186 340,78 грн. При цьому відповідач підтверджує основний борг за договором у сумі 207 817,44 грн. та частково погоджується з пенею у сумі 5 850,84 грн. Часткове визнання позову пояснює понесеними збитками внаслідок наднормативних витрат позивачем паливно-мастильних матеріалів під час надання послуг, а також понесеними витратами у сумі 5 850,84 грн. щодо страхування транспортних засобів позивача. Крім того вказує на те, що за умовами договору оплата наданих послуг здійснюється лише після надходження бюджетних коштів у безготівковій формі шляхом перерахування на рахунок замовника та підписання акту приймання-здачі виконаних послуг. Кошти надійшли на розрахунковий рахунок відповідача лише 02.07.2014 року, 11.08.2014 року, 26.09.2014 року, 30.10.2014 року., 24.11.2014 року (а.с. 106 - 108 том 1).

Ухвалою господарського суду від 10.11.2014 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 01.12.2014 року, після чого розгляд справи відкладався на 17.12.2014 року, 24.12.2014 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2014 року за клопотанням представника відповідача строк розгляду спору продовжувався на 15 днів до 27.01.2015 року включно з відкладенням розгляду справи на 21.01.2015 року, після чого розгляд був відкладений на 27.01.2015 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 року прийнято рішення про розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

Розпорядженням голови суду Татарчука В.О. від 27.01.2015 року № 38 у справі №904/8765/14 визначено колегію: головуючий колегії, суддя Колісник І.І., судді - Бєлік В.Г., Мартинюк С.В.

Судовою колегією справа була призначена до розгляду на 25.02.2015 року за результатом якого оголошувалася перерва до 18.03.2015 року.

У судове засідання 18.03.2015 року представники сторін та прокурор не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 25.02.2015 року (а.с. 145 том 1).

За вказаних обставин неявка представників сторін у судове засідання не є перешкодою у розгляді справи за їх відсутності.

У судовому засіданні 18.03.2015 року проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться у матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством "Дорожник" (далі - Виконавець, Позивач) та Комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради "Комсервіс" (далі - Замовник, Відповідач) укладено договір про надання послуг № 10/05-14 від 05.05.2014 року (далі - Договір) відповідно до пункту 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надати послуги за допомогою спецтехніки: КРАЗ 256 держ. знак 22-60ДНТ, автобус КАВЗ держ. знак АЕ2989ВА, екскаватор ЭО 2629-2101 держ. знак 013-49АА, прибиральна ГАЗ 33072 держ. знак 8473ДНУ, ЗИЛ 433-362 держ. знак 00648АВ, у тому числі з використанням матеріалів замовника на підставі відомості використання ресурсів (далі - послуги), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги відповідно до умов даного договору.

Згідно з пунктом 2.1. договору замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги згідно з актом приймання-здачі виконаних послуг. Виконавець надає послуги, а замовник сплачує їх за цінами, які зазначені у калькуляції, що додається до цього договору і є його невід'ємною частиною (пункт 2.2. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору послуги за даним договором повинні надаватися виконавцем до 31.12.2014 року.

Пунктом 9.1. договору встановлено, що цей договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2014 року.

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений пунктом 9.1. цього договору та діє до моменту його повного виконання (пункт 9.2. договору).

На виконання договору позивачем надані послуги на загальну суму 207 817,44 грн., що підтверджується актами виконаних робіт (послуг), а саме: за травень 2014 року на суму 38 106, 53 грн.; за червень 2014 року на суму 32 903, 14 грн.; за липень 2014 року на суму 44 054, 11 грн.; за серпень 2014 року на суму 24 423, 65 грн.; за вересень 2014 року на суму 41 910, 62 грн.; за жовтень 2014 року на суму 26 419, 39 грн.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статі 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Замовник зобов'язання по оплаті за спірними актами не виконав, що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За умовами частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктом 2.4. договору оплата наданих послуг здійснюється у безготівковій формі в термін 7-ми банківських днів після надходження бюджетних коштів у безготівковій формі шляхом перерахування на рахунок замовника та підписання акту приймання-здачі виконаних послуг.

Відповідно до пояснень директора Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Комсервіс", наданих у судовому засіданні 25.02.2015 року, спірні акти підписані сторонами в останній день звітного місяця (а.с. 145 том 1).

За відсутності доказів з боку відповідача щодо виконання грошових зобов'язань за договором строк оплати за спірними актами є таким, що настав: 12.06.2014 року - по акту за травень 2014 року на суму 38 106, 53 грн.; 10.07.2014 року - по акту за червень 2014 року на суму 32 903, 14 грн.; 12.08.2014 року - по акту за липень 2014 року на суму 44 054,11 грн.; 10.09.2014 року - по акту за серпень 2014 року на суму 24 423,65 грн.; 10.10.2014 року - по акту за вересень 2014 року на суму 41910,62 грн.; 12.11.2014 року - по акту за жовтень 2014 року на суму 26 419,39 грн.

Посилання відповідача у відзиві на позов про можливість оплати наданих послуг після надходження на його рахунок бюджетних грошових коштів до уваги не приймаються, оскільки за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 Господарського кодексу України) (п.1.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013, № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Крім того, навіть після надходження на рахунок відповідача бюджетних коштів, необхідних для санітарного утримання території міста, на що посилається сам відповідач, заборгованість перед позивачем ним погашена не була.

Посилання відповідача на понесені ним збитки за результатом господарських взаємовідносин з позивачем не звільняє відповідача від відповідальності за спірними актами.

Вказані обставини можуть бути підставою для окремого позову.

Отже, заборгованість відповідача у сумі 207 817,44 грн. є належним чином обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1 704,72 грн. розраховані із загальної суми заборгованості у сумі 207 817,44 грн. за період з 12.06.2014 року 30.11.2014 року, а інфляційні втрати - у сумі 16 925,22 грн. за період з травня 2014 року по жовтень 2014 року.

За результатом перевірки здійсненого позивачем розрахунку підстав для зменшення заявленої до стягнення суми 3% річних не встановлено.

Заявлені до стягнення інфляційні втрати підлягають зменшенню до 7 524,25 грн. і будуть складати:

- із заборгованості у сумі 38 106,53 грн. за травень 2014 року - 2 515,03 грн., оскільки інфляційні втрати повинні розраховуватись з липня 2014 року по жовтень 2014 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 106,6%;

- із заборгованості у сумі 32 903,14 грн. за червень 2014 року - 2 044,13 грн., оскільки інфляційні втрати повинні розраховуватись з серпня 2014 року по жовтень 2014 року урахуванням сукупного індексу інфляції 106,2%;

- із заборгованості у сумі 44 054,11 грн. за липень 2014 року - 2 378,92 грн., оскільки інфляційні втрати повинні розраховуватись з вересня 2014 року по жовтень 2014 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 105,4%;

- із заборгованості у сумі 24 423,65 грн. за серпень 2014 року - 586,17 грн., оскільки інфляційні втрати повинні розраховуватись за жовтень 2014 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,4% та складають

Із заборгованості у сумі 41 910,62 грн. за вересень 2014 року інфляційні втрати повинні розраховуватись за листопад 2014 року. Однак, враховуючи межі позовних вимог (позивач зазначає період по жовтень 2015 року), господарський суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат за вказаний період;

Із заборгованості у сумі 26 419,39 грн. за жовтень 2014 року інфляційні втрати повинні розраховуватись за грудень 2014 року. Однак, враховуючи межі позовних вимог (позивач зазначає період по жовтень 2015 року), господарський суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат за вказаний період.

Таким чином, загальна сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача, складає 7 524,25 грн. (2515,03+2044,13+2378,92+586,17 = 7524,25).

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 Цивільного кодексу України).

Заявлена до стягнення з відповідача пеня розрахована у загальній сумі 13 109,86 грн. із загальної суми заборгованості 207 817,44 грн. за період з 12.06.2014 року по 30.11.2014 року.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку встановлено, що розрахунок пені за вказаний період здійснено невірно внаслідок нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, у той час як згідно з пунктом 5.3. договору пеня нараховується у розмірі 0,1% від вартості неоплачених послуг за кожен день прострочки, але не вище облікової ставки Національного банку України.

За вказаних обставин та з урахуванням меж позовних вимог відповідно до статті 83 Господарського процесуального кодексу України сума пені підлягає зменшенню до 7 154,04 грн. і буде складати:

- із заборгованості у сумі 38 106,53 грн. за травень 2014 року з 12.06.2014 року по 30.11.2014 року - 2 163,20 грн.;

- із заборгованості у сумі 32 903,14 грн. за червень 2014 року з 10.07.2014 року по 30.11.2014 року - 1 610,84 грн.;

- із заборгованості у сумі 44 054,11 грн. за липень 2014 року з 12.08.2014 року по 30.11.2014 року - 1 707,25 грн.;

- із заборгованості у сумі 24 423,65 грн. за серпень 2014 року з 10.09.2014 року по 30.11.2014 року - 703,94 грн.;

- із заборгованості у сумі 41 910, 62 грн. за вересень 2014 року з 10.10.2014 року по 30.11.2014 року - 777,36 грн.;

- із заборгованості у сумі 26 419,39 грн. за жовтень 2014 року з 12.11.2014 року по 30.11.2014 року - 191,45 грн.

Таким чином, загальна сума пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 7154,04 грн. (2163,20 + 1610,84 + 1707,25 + 703,94 + 777,36 + 191,45 = 7154,04).

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у загальній сумі 224 200,45 грн., з яких: основний борг у сумі 207 817,44 грн., 3% річних у сумі 1 704,72 грн., інфляційні втрати у сумі 7 524,25 грн. та пеня у сумі 7 154,04 грн.

Посилання відповідача на неправомірність подання позову прокурором є безпідставним з огляду на наступне.

Пунктом 2 статті 121 Конституції України передбачено, що на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно з абзацом 3 частини першої та відповідно до частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами: прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до пунктів 3, 4 рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів, в їх основі завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (зокрема, економічних, соціальних) дій, програм, спрямованих на гарантування її економічної безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо; інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді; із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 5 рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99, "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, фактично є позивачем у справах, порушених за позовною заявою прокурора.

Звернення прокурора з позовною заявою обумовлено необхідністю захистити і створити умови для поновлення порушених прав працівників комунального підприємства "Дорожник" перед якими виникла заборгованість по заробітній платі за декілька місяців у зв'язку з відсутністю коштів, які повинні були надійти від відповідача в якості оплати за виконані роботи.

Відповідно до пункту 4.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір із розрахунку 2% від визначеної ціни позову у сумі 239 557,24 грн. буде складати 4 791,14 грн.

З огляду на викладене та відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Отже, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню в доход державного бюджету з відповідача у сумі 4 484,00 грн., а з позивача - у сумі 307,14 грн.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "КОМСЕРВІС" (51931, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Гагаріна, буд. 3, ідентифікаційний код 20255564) на користь Комунального підприємства "Дорожник" (51914, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, буд. 176, ідентифікаційний код 31329952) основний борг у сумі 207 817,44 грн., 3% річних у сумі 1 704,72 грн., пеню у сумі 7 154,04 грн., інфляційні втрати у сумі 7 524,25 грн.

У решті позову відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "КОМСЕРВІС" (51931, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Гагаріна, буд. 3, ідентифікаційний код 20255564) у дохід Державного бюджету України в особі Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (49027, м. Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 7, ідентифікаційний код 37989269, рахунок 3005 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області (Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, код банку за ), МФО 805012, КБКД 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891, КБКД 22030001) судовий збір у сумі 4 484,00 грн.

Стягнути з Комунального підприємства "Дорожник" (51914, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, буд. 176, ідентифікаційний код 31329952) у дохід Державного бюджету України в особі Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (49027, м. Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 7, ідентифікаційний код 37989269, рахунок 3005 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області (Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, код банку за ), МФО 805012, КБКД 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891, КБКД 22030001) судовий збір у сумі 307,14 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.03.2015 року.

Головуючий колегії, суддя І.І. Колісник

Суддя В.Г. Бєлік

Суддя С.В. Мартинюк