РІШЕННЯ

"11" березня 2015 р.Справа № 921/69/15-г/1

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Чопко Ю.О.

розглянув справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" с. Стриївка, Збаразький район, Тернопільська область

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі 71 628,68 грн..

За участю представників сторін:

Позивача: Щурко Катерина Василівна, довіреність №11 від 05.11.14р.;

Відповідача: не з'явився

В судовому засіданні учаснику судового процесу роз'яснено його процесуальні права та обов'язки, передбачені статтями 20, 22, 81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового засідання не здійснювалась.

В судовому засіданні 11.03.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля", с. Стриївка, Збаразький район, Тернопільська область, звернулося з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості в сумі 71 628,68 грн.

Ухвалою господарського суду від 28.01.2015р. порушено провадження у даній справі та призначено її розгляд на 11.03.2015р.

11.03.2015р. позивач подав уточнення позовних вимог, відповідно до яких просить суд стягнути з відповідача 71 628,68 грн., із яких: 56 057,75 грн. заборгованості за поставлений товар, 3 321,95 грн. 3 % річних та 12 239,72 грн. інфляційних нарахувань.

Суд розглянувши заяву, приймає її як таку, що подана у відповідності до ст. 22 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 11.03.2015 року повністю підтримала викладені в позовній заяві вимоги, а також заявила усне клопотання про розгляд справи у відсутності відповідача.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог статті 64 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою, а у разі ненадання такої інформації - за адресою їх місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності осіб за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження вручена їм належним чином.

Поштове повідомлення про відправлення копії ухвали від 28.01.2015р. про призначення судового засідання по розгляду справи № 921/69/15-г/1 відповідачу - Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1, повернуто відділом поштового зв'язку по причині, зазначеній у довідці "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до роз'яснень Вищого господарського суду України, викладених в інформаційному листі № 01-8/482 від 13.08.2008 року, до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

За змістом підпункту 3.9.1. п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 (із змін. і доп.) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, а також беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на обидві сторони, суд згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за відсутності відповідача за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, господарським судом встановлено наступне:

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є Договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля", на підставі усної домовленості відвантажило, а Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, прийняв товарно-матеріальні цінності (пшеницю) на підставі видаткових накладних №ПО-00000343 від 28.12.2011р. на суму 28 155,60 грн., №ПО-00000095 від 25.01.2012р. на суму 82 328,40 грн., №ПО-0100 від 31.01.2012р. на суму 18 792,00 грн. та №ПО-0101 від 31.01.2012р. на суму 19 035,00 грн., а всього на суму 148 311 грн.

Як стверджує позивач, відповідач свої зобов'язання по оплаті товарно-матеріальних цінностей виконав частково в сумі 92 253,25 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами №16 від 17.01.2012р. на суму 15 972 грн., №18 від 20.01.2012р. на суму 5 000 грн., №25 від 27.01.2012р. на суму 18 000 грн., №29 від 02.02.2012р. на суму 5 000 грн., №32 від 07.02.2012р. на суму 5 000 грн., №54 від 26.02.2012р. на суму 10 000 грн., №58 від 27.02.2012р. на суму 10 000 грн., №62 від 28.02.2012р. на суму 10 000 грн. та №68 від 29.02.2012р. на суму 10 000 грн. та 3281,25 грн. шляхом взаємозарахування вимог, і станом на день звернення з позовом до суду за ним рахувалася заборгованість в сумі 56 057,75 грн.

Частиною 1 ст. 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як взаємовідносини, що випливають із договору поставки, згідно якого та в силу ст. 712 Цивільного кодексу України одна сторона (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність другої сторони (покупця) для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти і оплатити за нього повну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно п.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, позивачем 25.11.2014р. направлено на адресу відповідача вимогу на оплату боргу за № 15, яка залишена останнім без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим за ним рахується заборгованість по оплаті за поставлений товар на час звернення з позовом в сумі 56057,75 грн.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

За підрахунками позивача:

- розмір інфляційних нарахувань за період з 01.01.2013р. до 30.11.2014р. складає 12 239,72 грн.;

- розмір 3 % річних за період з 01.01.2013р. до 30.11.2014р. складає 3 321,95 грн.

Розглянувши надані позивачем розрахунки інфляційних нарахувань та 3% річних, суд приймає їх як правомірні та обґрунтовані, а позовні вимоги вважає такими, що доведені матеріалами справи та не спростовані у встановленому порядку відповідачем.

Судові витрати, у відповідності з вимогами ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 (код НОМЕР_1) на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля", с.Стриївка Збаразького району Тернопільської області (код 30891374) - 56 057 (п'ятдесят шість тисяч п'ятдесят сім) грн. 75 коп. заборгованості, 3 321 (три тисячі триста двадцять одну) грн. 95 коп. 3% річних, 12 239 (дванадцять тисяч двісті тридцять дев'ять) грн. 72 коп. інфляційних і 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. в повернення судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Протягом десяти днів з дня складення повного тексту цього рішення сторони мають право подати апеляційну скаргу до Львівського апеляційного господарського суду через господарський суд Тернопільської області.

Повний текст рішення виготовлено 13 березня 2015р.

Суддя Ю.О. Чопко