ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Справа № 922/4930/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Івакіна В.О.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Богомолов О.О.,

відповідача - Ярова Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №840 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 15.01.15 у справі

за позовом Харківської міської ради, м. Харків,

до ТОВ "Рейн", м. Харків,

про повернення земельної ділянки та стягнення 363 627,36 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Харківська міська рада, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, ТОВ "Рейн", в якій просить суд:

1) зобов'язати ТОВ "Рейн" повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,0728 га, яка розташована по вул. Войкова, 1-А, у м. Харкові.

2) стягнути з ТОВ "Рейн" на користь Харківської міської ради доходи, отримані від безпідставно набутого майна, в розмірі 363627,36 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області (суддя Яризько В.О.) від 15.01.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, в розмірі 363627,36 грн.

В обґрунтування позову та апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач користується площею 0,0728 га, яка розташована по вул. Войкова, 1-А, у м. Харкові, без достатньої правової підстави, а саме за відсутності договору оренди землі. Позивачем зазначається, що вказана земельна ділянка використовується відповідачем для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі, речові права на зазначену земельну ділянку у відповідача відсутні та останній плату за землю не здійснює у належному розмірі.

Позивач посилається на порушення відповідачем приписів статей 125, 206 Земельного кодексу України, статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, статей 14, 135, 138, 288 Податкового кодексу України.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що у нього достатні правові підстави для використання земельної ділянки, так як він є власником нежитлової будівлі, розташованої на спірній земельній ділянці, а відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України він набув право на земельну ділянку, на якій будівля розташована та для обслуговування будівлі. Відповідач вказує не те, що він неодноразово звертався до позивача з приводу оформлення договору оренди землі, однак останнім не прийнято відповідне рішення.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно інформаційної довідки із Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.09.2014 № 26627043 власником нежитлової будівлі літ. "А" по вул. Войкова, 1-а, у м. Харкові є акціонерне товариство "Східна Україна" на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.1994р. б/н, протоколу № 2 від 14.01.1994р., установчого договору від 16.01.1995р. та статуту від 27.01.1995р.

В подальшому акціонерне товариство "Східна Україна" перереєстровано в акціонерне товариство "Рейн" відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи, яке видане Харківським міськвиконкомом 26.02.1997р..

03.07.2000р. акціонерне товариство "Рейн" перереєстровано в товариство з обмеженою відповідальністю "Рейн", згідно свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи.

Таким чином, ТОВ "Рейн" (відповідач) є власником нежитлової будівлі літ. "А" по вул. Войкова, 1-а, у м. Харкові, та використовує земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,0728 га для експлуатації нежитлової будівлі.

Позивач вказує, що внаслідок того, що відповідач користується спірною земельною ділянкою без оформлення права такого користування, він безпідставно набув майно - земельну ділянку. Оскільки відповідач внаслідок користування безпідставно набутим майном отримав доход у вигляді несплаченої орендної плати за період з 01.10.2011р. до 01.10.2014р. в сумі 363627,36 грн., то такий доход має бути стягнутий на користь Харківської міської ради.

В обґрунтування свого рішення, місцевим господарським судом, зокрема, зазначено, що рішення щодо надання спірної земельної ділянки в оренду відповідачу не прийнято саме за вини позивача, з приводу чого, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, положення цивільного законодавства щодо зобов'язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Виходячи з приписів ст. 1212 ЦК України питання вжиття з боку відповідача заходів щодо укладення договору оренди землі, у тому числі й причин їх вжиття або невжиття не є предметом доказування по цій справі.

Наявність на земельній ділянці об'єкту нерухомості, належного на праві власності відповідачу, робить неможливим використання цієї земельної ділянки територіальною громадою міста Харкова для власних або інших цілей.

Вказане свідчить про фактичне вибуття із володіння й користування міської ради зазначеної земельної ділянки.

Зазначене вибуття із володіння та користування власника (територіальної громади м. Харкова) майна (земельної ділянки) є результатом переходу цього майна від власника, який не ставив за мету свідоме відчуження, свідоме передання майна іншій особі.

Щодо доводів місцевого господарського суду про те, що спірна земельна ділянка до теперішнього часу є державною власністю, а отже права територіальної громади щодо не оформлення договору оренди на таку земельну ділянку не порушені, слід зазначити наступне.

Такі висновки суд першої інстанції обґрунтовує тим, що спірна земельна ділянка рішенням Харківського міськвиконкому № 500-6 від 08.09.1959 року була виділена в постійне користування Державному підприємству «Завод транспортного машинобудування ім. Малишева» під будівництво комбінованого дитячого садка-ясель, тобто земельна ділянка перебувала в державній власності.

З матеріалів справи вбачається, що згідно інформаційної довідки із Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.09.2014 № 26627043 власником нежитлової будівлі літ. «А» по вул. Войкова, 1-а, у м. Харкові є акціонерне товариство «Східна Україна» на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.1994 р. б/н, протоколу № 2 від 14.01.1994р., установчого договору від 16.01.1995р. та статуту від 27.01.1995 р.

В подальшому акціонерне товариство «Східна Україна» перереєстровано в акціонерне товариство «Рейн» відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи, яке видане Харківським міськвиконкомом 26.02.1997р..

03.07.2000 р. акціонерне товариство «Рейн» перереєстровано в товариство з обмеженою відповідальністю «Рейн», згідно свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи.

Таким чином, ТОВ «Рейн» (відповідач) є власником нежитлової будівлі літ. «А» по вул. Войкова, 1-а, у м. Харкові, та використовує земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,0728 га для експлуатації нежитлової будівлі.

Відповідно до статті 22 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент придбання Відповідачем нерухомого майна) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно з частиною 1 статі 23 цього ж кодексу право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України (в ред. від 25.01.2001 р.) рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Клопотання і заяви щодо відведення земельних ділянок, не вирішені на момент введення в дію цього Кодексу, реалізуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції у порядку та з додержанням вимог цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 1, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (далі - Закону) з 01 січня 2013 року землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Підпунктами «а» і «б» пункту 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону встановлено, що у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

Відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу

Наведена норма дублюється в частині 2 статті 83 Земельного кодексу України згідно якої, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

З матеріалів справи вбачається що, на момент розмежування земель державної та комунальної власності на земельній ділянці по вул. Войкова, 1-а у м. Харкові відсутні будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності, земельна ділянка у постійному користуванні органів державної влади, підприємств, установ, організацій не перебуває, державний акт на право постійного користування який вказує на належність земельної ділянки до державної власності відсутній, що підтверджується листами Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції у м. Харкові від 10.09.2014 № 26627043, Управління Держземагентства у м. Харкові Харківської області від 11.12.2013 № 4786/08 та Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 17.12.2013 № 5373/0/225-13.

Зазначене свідчить про безпідставність тверджень суду першої інстанції про те, що земельна ділянка по вул. Войкова, 1-а у м. Харкові перебуває у державній власності, а права територіальної громади не порушені.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 182 ЦК України встановлені такі ж саме вимоги щодо здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку.

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв'язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

Згідно листів Управління Держземагентства у м. Харкові та Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції речові права на земельну ділянку по вул. Войкова, 1-а у м. Харкові не зареєстровані.

Таким чином, набувши право на земельну ділянку, у зв'язку з переходом права власності на об'єкт нерухомості, ТОВ «РЕЙН» не звільняється від необхідності зареєструвати речові права на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Отже, речові права Відповідача на земельну ділянку не зареєстровані, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки по вул. Войкова, 1-а у м. Харкові, а тому він використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав (за відсутності ознак самовільного зайняття).

Таким чином, Відповідач використовував земельну ділянку по вул. Войкова, 1-а у м. Харкові без достатніх правових підстав, оскільки речові права на вказану земельну ділянку за останнім у встановленому законом порядку не реєструвались, а доводи місцевого господарського суду у оскаржуваному рішенні не відповідають нормам матеріального права.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 р. у справі № 6-88цс13, яка стосується подібних спірних правовідносин, застосування норм глави 83 ЦК України можливе тільки у випадку наявності між сторонами позадоговірних правовідносин. За наявності між сторонами зобов'язальних договірних правовідносин, відсутні підстави для застосування норм ст. 1212 ЦК України.

Верховний Суд України зазначає: «... у разі, коли поведінка набувача, потерплого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі».

Враховуючи викладене, відсутність у відповідача правової підстави для набуття земельної ділянки є підставою для застосування ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до приписів статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (стаття 1213 цього ж Кодексу).

Згідно з приписами статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна у розмірі 363 627,36 грн. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду в цій частині - скасуванню.

Що ж до позовних вимог про зобов'язання відповідача повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 ЦК України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч. 1 ст. 181 ЦК України).

Встановлені судом обставини справи свідчать, що на спірній земельній ділянці відповідачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля.

Таким чином, будь-яке переміщення вказаної нерухомості є неможливим без її знецінення (знищення) та зміни її призначення.

Крім того, частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою (Лист Верховного Суду України від 01.04.2014 "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України").

Згідно чинного земельного законодавства використання землі здійснюється або на праві власності, або на праві користування земельною ділянкою.

Так, у відповідача виникло право власності на нерухомість на підставі цивільно-правових угод. Втім, право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під цією нерухомістю належним чином відповідачем не оформлено, але недотримання порядку оформлення права на земельну ділянку, на якій розташована нерухомість, не може бути підставою для обмеження права відповідача, як власника нерухомості на користування нерухомістю та, як наслідок - земельною ділянкою, на якій вона розташована, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою.

Зобов'язання відповідача в примусовому порядку звільнити земельну ділянку та передати її в натурі позивачу є порушенням права власності відповідача, гарантованого статтею 41 Конституції України. Зазначені обставини виключають можливість звільнення земельної ділянки під будівлею з посиланням на її самовільне зайняття (Лист Вищого господарського суду від 01.01.2010 "Узагальнення судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов'язаних із земельними правовідносинами").

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає про те, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку в натурі є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення його порушених прав, а тому виключає можливість задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів зазначає, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги норм процесуального права і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, і при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення, місцевим судом судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому таке рішення підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Відповідно до положень частини 1 та пункту 10 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України, за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову, в якій має бути, зокрема, зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 15.01.2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ "Рейн" доходів, отриманих від безпідставно набутого майна у розмірі 363 627,36 грн. та прийняти в цій частині нове рішення - позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙН» (61036, м. Харків, вул. Войкова, 1-А, код 23001551) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, , р/р 0002 в ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, одержувач - УДКСУ у м. Харкові Харківської області, , код платежу 24062200) доходи, отримані від безпідставно набутого майна, в розмірі 363 627,36 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙН» (61036, м. Харків, вул. Войкова, 1-А, код 23001551) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 7272,55 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙН» (61036, м. Харків, вул. Войкова, 1-А, код 23001551) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3636,28 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні судові накази.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 23.03.2015 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Івакіна В.О.