РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2015№910/1546/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд"

до Приватного акціонерного товариства "Український страховий дім"

про стягнення 84 402,39 грн. та розірвання договору фінансового лізингу №2376/12/13-Н від 19.12.2013

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивачa: Орлова О.Г. - представник за дов.;

від відповідача: не з'явились.

У судовому засіданні 11.03.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" до Приватного акціонерного товариства "Український страховий дім" про стягнення 75 182,48 грн. та розірвання договору фінансового лізингу №2376/12/13-Н від 19.12.2013 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.01.2015 порушено провадження у справі №910/1546/15-г, розгляд справи призначений на 16.02.2015.

Ухвалою від 16.02.2015 відкладено розгляд справи на 11.03.2015.

Представник позивача подав заяву про збільшення заявлених позовних вимог.

Частина 4 ст.22 ГПК України визначає права, які належать лише позивачу. Так, відповідно до зазначеної норми права, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог. Враховуючи те, що судом не встановлено, що вищезазначені дії позивача суперечать законодавству або порушують права та охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає заяву позивача про збільшення позовних вимог до розгляду.

В заяві про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 84 063,39 грн., що складається з: заборгованості зі сплати лізингових платежів у розмірі 63 063, 75 грн., пені - 5 685,19 грн., штрафу - 11 150,89 грн., 3 % річних - 538,18 грн. та інфляційного збільшення - 3 964,38 грн.

Відповідач в судові засідання не з»явився, про дата та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з огляду на наступне.

Поштова кореспонденція направлялась на адресу відповідача зазначену у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб а фізичних осіб-підприємців.

Однак, із вказаної адреси до суду повернулась поштова кореспонденція з довідкою ф.20 "інші причини, що не дали змоги виконати" - вибули.

Місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1 постанови пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011).

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд зазначає про належне повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи.

Враховуючи, що наявні в матеріалах справи документи є достатніми для вирішення спору по суті, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 11.03.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

19.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (лізингодавець) та Приватним акціонерним товариством "Український страховий дім" (лізингоодержувач) укладено договір №2376/12/13-Н фінансового лізингу.

Відповідно до ч.1 статті 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно ч.1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 1.1 договору, лізингодавець зобов'язується придбати у свою власність майно, у відповідності з встановленою лізингоодержувачем специфікацією/специфікаціями (додаток №2 до договору) та передати це майно (далі по тексту "майно" чи "предмет лізингу") в платне володіння та користування на умовах фінансового лізингу лізингоодержувачу, для його господарських цілей на строк, при умові оплати останнім лізингових платежів.

Загальне описання майна, яке є предметом лізингу у відповідності з даним договором: автомобіль Nissan Qashqai, 2013 року випуску, реєстраційний номер: АА8469ОС, № двигуна: 327043R, № шасі: SJNFAAJ10U2911920.

Загальна вартість предмету лізингу на момент укладання договору становить 210 544,00 грн. в тому числі ПДВ - 35 090,67 грн.

27.12.2013 між сторонами договору підписано акт прийому-передачі предмета лізингу, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв предмет лізингу: Nissan Qashqai, 2013 року випуску, реєстраційний номер: АА8469ОС, № двигуна: 327043R, № шасі: SJNFAAJ10U2911920.

Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складає 60 місяців з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі предмету лізингу.

Згідно положень п.3 ч.2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ч.1 статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Згідно з п.2.4 договору, всі чергові лізингові платежі лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати не пізніше за дату, встановлену для їх оплати відповідно до графи 2 графіка платежів, в сумі, зазначеній у графі 6 графіка платежів.

Додатком №1 до договору сторонами погоджено графік лізингових платежів.

Відповідно до п. 2.2 Договору, загальна сума лізингових платежів на дату укладання цього Договору визначається п. 8.1Договору і може змінюватись відповідно до умов цього Договору. Порядок, розмір та терміни оплати лізингоодержувачем лізингових платежів встановлюється в графіку платежів (додаток №1 до Договору).

Авансовий платіж оплачується лізингоодержувачем до передачі предмета лізингу по акту приймання-передачі у володіння та користування і є частиною компенсації вартості предмета лізингу. Оплата авансового платежу здійснюється не пізніше за дату встановлену для його оплати відповідно до графи 2 графіка платежів, в сумі, зазначеній у графі 6 графіка платежів. Після прийому-передачі предмета лізингу за актом у тимчасове володіння та користування лізингоодержувачем авансовий платіж зараховується сторонами як лізинговий платіж.

Якщо дата нарахування та дата оплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або інший) день, то датою нарахування і оплати такого лізингового платежу вважається наступний за ним робочий день (п.п. 2.3, 2.5).

Згідно графіку, відповідач повинен був сплачувати лізингові платежі щомісячно, 27-го числа кожного місяця.

У зв'язку з неналежним виконання умов договору відповідачем, позивач 05.09.2014 направлено на адресу відповідача лист-вимогу №530-УПК від 31.08.2014 в якому зазначено, що станом на 31.08.2014 заборгованість відповідача становить 24 263,58 грн. та просив негайно погасити заборгованість.

Лист отриманий відповідачем 08.10.2014, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи.

У зв'язку з незадоволенням відповідачем вимог лізингодавця відповідно до листа-вимоги від 24.09.2014, позивач 25.09.2014 направив відповідачу повідомлення про відмову (розірвання) від договору фінансового лізингу №2376/12/13-Н від 19.12.2013.

Крім того позивач зазначив, що встановити місцезнаходження та повернути предмет лізингу позивачу, станом на дату звернення з позовом, не вдалось.

За період з 28.06.2014 по 13.02.2015 у відповідача наявна заборгованість по сплаті лізингових платежів в розмірі 63 063,75 грн.

Згідно з ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором у відповідача перед позивачем в сумі 63 063,75 грн. (лізингові платежі) належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 5 685,19 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п.7.1.1 договору, за несвоєчасну оплату лізингових платежів та інших платежів, передбачених Договором, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п. 2.5 постанови пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013).

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9 постанови пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013).

При цьому, слід також взяти до уваги положення ч. 5 ст. 254 ЦК України, де передбачено якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Крім цього, пунктом 2.5 Договору, передбачено, що якщо дата нарахування та оплата будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або інший) день, то датою нарахування і оплати такого лізингового платежу вважається наступний за ним робочий день.

Так, наприклад, сума 5 701,92 грн. згідно графіку повинна бути сплачена відповідачем 27.04.2014, який припадає на неділю - вихідний день, тому останнім днем сплати цього лізингового платежу слід вважати 28.04.2014, тобто з 29.04.2014 виникає прострочення сплати лізингового платежу у розмірі 5701,92 грн. Відповідно до платіжного доручення №2904 лізинговий платіж у розмірі 5701,92 грн. згідно рахунку №14340 сплачений відповідачем 16.05.2014. Згідно розрахунку доданого до заяви про збільшення позовних вимог, позивач розраховує пеню за прострочення сплати лізингового платежу - 5701,92 грн. за 19 днів. З чим суд не погоджується, оскільки, як було вже встановлено прострочення сплати за вказаним платежем почалося з 29.04.2014, тобто з цієї дати слід починати розраховувати період прострочення та до 15.05.2014 (включно), оскільки день фактичної сплати суми заборгованості (в даному випадку це 16.05.2014) не включається у період часу за який стягується пеня.

Тобто, з урахуванням всього вищевикладеного в сукупності, суд здійснив перерахунок пені, відповідно до якого остання підлягає задоволенню у розмірі 5 643,73 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних в розмірі 538,18 грн. та індекс інфляції в розмірі 3 964,38 грн.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене та наявність заборгованості у відповідача перед позивачем за договором, суд погоджується з розрахунком індексу інфляції в розмірі 3 964,38 грн. та 3 % річних в розмірі 538,18 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 11 150,89 грн.

Відповідно до п. 7.1.2 Договору, у разі несвоєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів передбачених договором, крім пені передбаченої п. 7.1.1 Договору, лізингоодержувач оплачує штраф в залежності від терміну заборгованості: при затримці платежу від 2 до 10 днів - у розмірі 5 % від суми простроченої заборгованості, від 11до 20 днів - 10% від суми простроченої заборгованості, понад 20 днів - 15% від суми простроченої заборгованості.

З розрахунком штрафу суд погоджується, тому останній підлягає задоволенню у розмірі 11 150,89 грн.

Також, позивачем заявлена вимога про розірвання договору лізингу.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Згідно з п.11.2 Договору, лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір (відмовитись від цього Договору) та вилучити предмет лізингу у випадках, коли лізингоодержувач: в тому числі, не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) і/або інший платіж, передбачений договором, та прострочення оплати становить більше 30 днів з дня наступного строку платежу, встановленого графіком платежу або загальними умовами.

В матеріалах справи наявне повідомлення позивача №608-УПК від 24.09.2014 про відмову (розірвання) договору фінансового лізингу.

Відповідно до п.11.6 договору, датою розірвання договору є дата фактичної передачі предмету лізингу лізингоодержувачем лізингодавцю (дата повернення) або дата вилучення. Передача/вилучення предмета лізингу лізингоодержувачем лізингодавцю оформлюється підписанням сторонами акта повернення предмета лізингу або підписанням уповноваженими особами лізингодавця акта вилучення предмета лізингу.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін можливе у разі істотного порушення умов договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ч. 4 п. 1 ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач не сплачує лізингові платежі та не повернув предмет лізингу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору фінансового лізингу щодо вчасної сплати лізингових платежів, а тому, вимоги позивача щодо розірвання договору фінансового лізингу № 2376/12/13-Н від 19.12.2013 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Український страховий дім" (01023, м. Київ, площа Спортивна, 3, код 32556540) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (04205, м. Київ, проспект Оболонський, 35-А, офіс 301, код 37859096) суму основного боргу у розмірі 63 063,75 грн. (шістдесят три тисячі шістдесят три гривні 75 коп.), пеню - 5643,73 грн. (п'ять тисяч шістсот сорок три гривні 73 коп.), 3 % річних - 538,18 грн. (п'ятсот тридцять вісім гривень 18 коп.), штраф - 11 150,89 грн. (одинадцять тисяч сто п'ятдесят гривень 89 коп.), інфляційні втрати - 3 964, 38 грн. (три тисячі дев'ятсот шістдесят чотири гривні 38 коп.) та 1 826, 10 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять шість гривень 10 коп.) та 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 коп.) судового збору.

3.В іншій частині позовних вимог відмовити.

4.Розірвати договір № 2376/12/13-Н фінансового лізингу від 19.12.2013, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" та Приватним акціонерним товариством "Український страховий дім".

5.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

6.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 16.03.2015.

Суддя М.Є. Літвінова