РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015Справа №910/21873/13

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Ігнатенко Руслан Михайлович

про стягнення 45 259, 34 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Гусєв П.В. за довіреністю № 4130/18 від 22.12.2014 р.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (далі - відповідач) про стягнення 45 259, 34 грн. Також, позивач просив суд витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що 23.07.2012 р. між ним та Лахно Д.В. було укладено договір добровільного страхування № 0479а/12к/апАС щодо автомобіля марки «Chery», реєстраційний номер АА1471КТ. 25.08.2012 р. в місті Києві по вулиці Бальзака/Ніколаєва відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Chery», реєстраційний номер АА1471КТ, під керуванням водія Лахно Д.В., та транспортного засобу «Opel», реєстраційний номер АА6131МВ, під керуванням Ігнатенка Р.М. Водій автомобіля «Opel» Ігнатенко Р.М. постановою Деснянського районного суду міста Києва від 27.09.2012 р. у справі № 3-4879/2012 р. (№ п: 2603/11258/12) був визнаний винним в порушенні ПДР України, в зв'язку з чим, позивач на виконання умов Договору добровільного страхування виплатив своєму страхувальнику 46 259, 34 грн. страхового відшкодування на підставі платіжного доручення № ДП00010584 від 29.10.2012 р. Враховуючи те, що цивільна відповідальність водія транспортного засобу «Opel», реєстраційний номер АА6131МВ, була застрахована відповідачем за полісом № АВ/3166629, позивач звернувся до відповідача зі зворотною вимогою про виплату страхового відшкодування, яка останнім була залишена без задоволення, з огляду на що він вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.11.2013 р. порушено провадження у справі № 910/21873/13 (суддя Капцова Т.П.) та призначено її до розгляду на 16.12.2013 р.

Також, в порядку підготовки справи до розгляду судом здійснено запит до Моторного (транспортного) страхового бюро України про надання витягу з єдиної централізованої бази даних МТСБУ щодо страховика та страхувальника транспортного засобу «Opel», реєстраційний номер АА6131МВ.

02.12.2013 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла Інформація з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, відповідно до даних якої за полісом серії АВ № 3166629 страховою компанією є ПрАТ «СК «Україна», ліміт по життю та здоров'ю складає 100 000,00 грн., по майну - 50 000,00 грн., франшиза становить 1 000,00 грн., строк дії поліса з 11.04.2012 р. по 10.04.2013 р.

11.12.2013 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи у справі.

Розпорядженням заступника Голови господарського суду міста Києва від 16.12.2013 р., у зв'язку з перебуванням судді Капцової Т.П. на лікарняному, справу № 910/21873/13 було передано на розгляд судді Картавцевої Ю.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.12.2013 р. суддею Картавцевою Ю.В. було прийнято справу № 910/21873/13 до свого провадження та призначено її до розгляду на 20.01.2014 р.

Розпорядженням заступника Голови господарського суду міста Києва від 19.12.2013 р., у зв'язку з виходом судді Капцової Т.П. з лікарняного, справу № 910/21873/13 було передано на розгляд судді Капцової Т.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.12.2013 р. суддею Капцовою Т.П. було прийнято справу № 910/21873/13 до свого провадження та призначено її до розгляду на 20.01.2014 р.

13.01.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення у справі, в яких він зазначає, що сума страхового відшкодування має складати 35 211, 06 грн., оскільки позивач у своїх розрахунках не враховує коефіцієнту фізичного зносу. Також, відповідач стверджує, що фактично позивач порушив вимоги законодавства в частині того, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, та крім того, не представив до матеріалів справи відомості з сайту «autoonline.ua», на які він посилається.

Також, від відповідача надійшло клопотання про зобов'язання позивача надати документ, який підтверджує ринкову вартість транспортного засобу після ДТП в сумі 26 000, 00 грн.

Розпорядженням заступника Голови господарського суду міста Києва від 20.01.2014 р., у зв'язку з перебуванням судді Капцової Т.П. на лікарняному, справу № 910/21873/13 було передано на розгляд судді Лиськову М.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.01.2014 р. суддею Лиськовим М.О. було прийнято справу № 910/21873/13 до свого провадження та призначено її до розгляду на 17.02.2014 р.

21.01.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи у справі.

Розпорядженням заступника Голови господарського суду міста Києва від 24.01.2014 р., у зв'язку з виходом судді Капцової Т.П. з лікарняного, справу № 910/21873/13 було передано на розгляд судді Капцової Т.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.01.2014 р. суддею Капцовою Т.П. було прийнято справу № 910/21873/13 до свого провадження та призначено її до розгляду на 17.02.2014 р.

11.02.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.02.2014 р. розгляд справи, у зв'язку з неявкою представника відповідача, було відкладено на 24.03.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.03.2014 р. у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Яка вартість матеріального збитку (шкоди) завдана власнику транспортного засобу «Chery Beat», державний реєстраційний номер АА1471КТ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 25.08.2012 р. Проведення судової експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.03.2014 р. провадження у справі на час проведення судової експертизи зупинено.

23.05.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання про надання експерту фотографії пошкодженого автомобіля «Chery Beat», державний реєстраційний номер АА1471КТ на електронному носії СД-диску, а також рахунок на оплату експертизи.

Листом від 26.05.2014 р. господарський суд міста Києва повідомив сторін про необхідність виконання клопотання експерта про надання фотографій пошкодженого автомобіля та оплати виставленого рахунку.

09.07.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи разом з листом, в якому повідомляється про те, що оплата за проведення експертизи не надійшла.

Розпорядженням керівника апарату від 24.07.2014 р., у зв'язку з тривалим перебуванням судді Капцової Т.П. на лікарняному, справу № 910/21873/13 було передано на повторний автоматичний розподіл, за результатом якого справу передано для розгляду судді Ломаці В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.07.2014 р. суддею Ломакою В.С. було прийнято до свого провадження справу № 910/21873/13, поновлено в ній провадження та призначено до розгляду на 05.08.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.08.2014 р. розгляд справи, у зв'язку з неявкою представників сторін, було відкладено на 10.09.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.09.2014 р. розгляд справи, у зв'язку з неявкою представників сторін, було відкладено на 23.09.2014 р.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 23.09.2014 р., у зв'язку з перебуванням судді Ломаки В.С. на навчанні у Національній школі суддів України, справу № 910/21873/13 було передано для розгляду судді Спичак О.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.09.2014 р. суддею Спичак О.М. було прийнято справу № 910/21873/13 до свого провадження та призначено її до розгляду на 07.10.2014 р.

23.09.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові докази у справі.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 29.09.2014 р., у зв'язку з завершенням суддею Ломакою В.С. навчання у Національній школі суддів України, справу № 910/21873/13 було передано для розгляду судді Ломаці В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.09.2014 р. суддею Ломакою В.С. було прийнято справу № 910/21873/13 до свого провадження та призначено її до розгляду на 07.10.2014 р.

07.10.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.10.2014 р. розгляд справи, у зв'язку з неявкою представника відповідача та заявлене ним клопотання, було відкладено на 21.10.2014 р.

У судовому засіданні 21.10.2014 р. від представника відповідача надійшли додаткові документи у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.10.2014 р. в порядку ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Ігнатенка Руслана Михайловича, розгляд справи відкладено на 04.11.2014 р.

31.10.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові докази у справі та заперечення на відзив відповідача, відповідно до яких він зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду України, наведених в Листі «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» від 19.07.2011 р., у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, суди повинні виходити з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводиться ремонт автомобіля.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.11.2014 р. було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз провести призначену ухвалою господарського суду міста Києва від 24.03.2014 р. у справі № 910/21873/13 судову автотоварознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено.

10.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов рахунок на оплату судової експертизи.

29.01.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи та Висновок № 16186/14-54 судової автотоварознавчої експертизи від 26.01.2015 р. у справі № 910/21873/13, відповідно до якого зазначається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Chery Beat», державний реєстраційний номер АА1471КТ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 25.08.2012 р., склала - 37 926, 78 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.02.2015 р. було поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду на 03.03.2015 р.

У судовому засіданні 03.03.2015 р. від представника позивача надійшло клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.03.2015 р. на підставі клопотання представника позивача було продовжено строк вирішення спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 17.03.2015 р.

10.03.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи у справі.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 17.03.2015 р. не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 17.03.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.07.2012 р. між позивачем (страховик) та Лахно Денисом Вікторовичем (страхувальник) було укладено Договір № 0479а/12к/апАС страхування наземного транспортного засобу (далі - Договір), вигодонабувач - ПАТ «Астра Банк».

Пунктом 5 Договору передбачено, що застрахованим транспортним засобом є автомобіль марки «Chery», модель «Beat», реєстраційний номер АА1471КТ, 2011 року випуску.

Згідно із п. 7 Договору, до страхових ризиків віднесено, зокрема збитки внаслідок ДТП.

Відповідно до п. 10 Договору страхова сума була визначена у розмірі 76 000, 00 грн.

Пунктом 28.11. Договору було визначено, що при пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за виключенням встановленої в розділі 12 Договору франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. При цьому, розмір збитків визначається з урахуванням наведених нижче і зазначених у розділі 17 Договору умов.

Так, відповідно до п. 17 Договору місце проведення ремонтних робіт - «На базі СТО на вибір страховика».

У свою чергу, відповідно до п. 28.11. Договору «На базі СТО на вибір страховика» означає, що при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається, виключно, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на вибір страховика.

Відповідно до п. 27.23.3. Договору страхове відшкодування при повній загибелі ТЗ (п. 31.5. Договору) сплачується у розмірі дійсної вартості ТЗ на момент укладання Договору за вирахуванням суми знецінення ТЗ за період страхування (розділ 13 та п. 31.7. Договору), вартості залишків ТЗ та встановленої згідно з розділом 12 Договору франшизи. Вартість залишків ТЗ визначається шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків (зокрема: онлайн-аукціон з продажу автомобілів (ТОВ «Україно-Польське підприємство «Автоонлайн-Україна») або шляхом експертної оцінки (у випадку відсутності попиту/пропозицій на ринку).

Згідно з п. 31.5. Договору було визначено, що повна загибель ТЗ - випадок, коли вартість відновлення пошкодженого ТЗ перевищує 70 % його дійсної вартості на момент укладання Договору або перевищує різницю між страховою сумою та вартістю залишків ТЗ.

Дійсною вартістю ТЗ є ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження ТЗ на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу (п. 31. 6. Договору).

Відповідно до п. 31.7. Договору для потреб визначення суми страхового відшкодування у випадках повної загибелі ТЗ сума знецінення розраховується за формулою: (ДВ х Nзн х Кк)/365, де ДВ - дійсна вартість ТЗ на момент укладення Договору, Nзн - норматив знецінення, розмір якого визначається відповідно до розділу 13 Договору, К - період від моменту укладення Договору до моменту настання страхової події.

Згідно з п. 12 Договору франшиза при настанні страхової події - ДТП: 760, 00 грн.

В силу п. 19 Договору, територія страхування: Україна, країни Європи, СНД, Грузія, Європа.

Відповідно до п. 16. Договору, строк його дії до 27.07.2013 р.

З матеріалів справи вбачається, що 25.08.2012 р. в місті Києві по вулиці Бальзака/Ніколаєва відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Chery», реєстраційний номер АА1471КТ, під керуванням водія Лахно Д.В., та транспортного засобу «Opel», реєстраційний номер АА6131МВ, під керуванням Ігнатенка Р.М., через те, що останній не був уважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки, при виїзді з другорядної дороги перехрестя, не надав дорогу автомобілю «Chery», реєстраційний номер АА1471КТ, який наближався до даного перехрестя по головній дорозі, в результаті здійснив зіткнення.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 27.09.2012 р. у справі № 3-4879/2012р. (№ п: 2603/11258/12) Ігнатенко Р.М. був визнаний винним в порушенні ПДР України та притягнутий до адміністративної відповідальності.

Суд враховує, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 р. «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до наданого відповідачем до матеріалів справи Полісу АВ № 3166629 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна правова відповідальність власника автомобіля марки «Opel», реєстраційний номер АА6131МВ, була застрахована у ПрАТ «СК «Україна», ліміт по життю та здоров'ю складає 100 000,00 грн., по майну - 50 000,00 грн., франшиза становить 0,00 грн., строк дії поліса з 11.04.2012 р. по 10.04.2013 р.

Відповідно до Витягу з АІПС ДТП № 9060865 від 20.09.2012 р., автомобіль марки «Chery», реєстраційний номер АА1471КТ, в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди отримав пошкодження передньої правої частини.

За змістом Довідки Інспектора ДТП ВДАІ Деснянського РУ в м. Києві від 25.08.2012 р. наведено деталізацію пошкоджених елементів вказаного автомобіля: передній бампер, переднє праве крило, передня права блок фара, лобове скло, передній правий колісний диск з ходовою частиною, подушки безпеки.

27.08.2012 р. Лахно Д.В. звернувся до позивача з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку.

За результатами розміщення позивачем на онлайн-аукціоні з продажу автомобілів (ТОВ «Україно-Польське підприємство «Автоонлайн-Україна») пропозиції з продажу спірного пошкодженого автомобіля марки «Chery», було визначено, що станом на вересень 2012 року найвища пропозиція склала 26 000, 00 грн., про що 09.10.2012 р. було повідомлено Лахно Д.В.

Крім того, 24.09.2012 р. на замовлення позивача ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» в особі оцінювача Нестеренко В.І. було складено Звіт № 696 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, відповідно до якого визначеного, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chery», реєстраційний номер АА1471КТ, в результаті пошкодження його в ДТП складає 39 961, 72 грн.

Позивачем було складено розрахунок страхового відшкодування, за яким визначено його в розмірі 48 615, 34 грн., як різницю між страховою сумою (76 000, 00 грн.) та сумою знецінення (624, 66 грн.), залишковою вартістю пошкодженого ТЗ (26 000, 00 грн.), франшизою (760, 00 грн.). При цьому, визначено, що за страхувальником рахується несплачений страховий платіж - 2 356, 00 грн.

Листом від 11.10.2012 р. позивач звернувся до ПАТ «Астра Банк» з проханням надати розпорядження щодо отримувача страхового відшкодування.

Листом від 24.10.2012 р. ПАТ «Астра Банк» повідомило, що прийнято рішення про перерахування суми страхового відшкодування на погашення кредитної заборгованості позичальника.

26.10.2012 р. позивачем було складено страховий акт, за яким вирішено виплатити 46 259, 34 грн. страхового відшкодування вигодонабувачу - ПАТ «Астра Банк», з призначенням платежу: в погашення кредитного договору № 83005 від 29.07.2011 р., позичальник - Лахно Денис Вікторович. Вказана сума розрахована як різниця між сумою страхового відшкодування, розрахованого за страховим актом та не сплаченим страховим платежем в сумі 2 356, 00 грн.

Платіжним дорученням № ДП00010584 від 29.10.2012 р. позивач перерахував на користь ПАТ «Астра Банк» 46 259, 34 грн. з призначенням платежу: «страхове відшкодування згідно акту № VESKO29058/2012, Лахно Денис Вікторович, ІПН , кред дог 83005 Без ПДВ».

Як зазначає позивач, в подальшому він звернувся до відповідача зі зворотною вимогою про виплату страхового відшкодування № 3011/2 від 01.07.2013 р.

Оскільки відповідачем вимоги позивача не були задоволені, він вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Під час провадження у справі судом було призначено судову автотоварознавчу експертизу, за результатами проведення якої Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було надано Висновок експерта № 16186/14-54 від 26.01.2015 р., згідно з яким встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chery», реєстраційний номер АА1471КТ, в результаті пошкодження його в ДТП, що сталась 25.08.2012 р., складає 37 926, 78 грн. При цьому, зазначається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля на момент виникнення ДТП (25.08.2012 р.) складала 50 132, 98 грн. (без урахування фізичного зносу).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи Ігнатенко Р.М. встановлена у судовому порядку, а відповідальність власника автомобіля, на якому ним було скоєно правопорушення, застрахована відповідачем.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092, відновлювальний ремонт - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Як зазначалось вище, позивач виплатив страхове відшкодування вигодонабувачу, визначивши його розмір шляхом проведення процедури, передбаченої п. 27.23.3. Договору, відповідно до якого страхове відшкодування при повній загибелі ТЗ (п. 31.5. Договору) сплачується у розмірі дійсної вартості ТЗ на момент укладання Договору за вирахуванням суми знецінення ТЗ за період страхування (розділ 13 та п. 31.7. Договору), вартості залишків ТЗ та встановленої згідно з розділом 12 Договору франшизи.

Вартість залишків ТЗ було визначено позивачем шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків (за даними: онлайн-аукціону з продажу автомобілів (ТОВ «Україно-Польське підприємство «Автоонлайн-Україна»).

До висновку про те, що в даному випадку мав місце випадок повної загибелі ТЗ у розумінні п. 31.5. Договору, позивач дійшов з урахуванням складеної ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» в особі оцінювача Нестеренко В.І. калькуляції, сформованої програмним комплексом Audatex, (додаток до Звіту № 696 від 24.09.2012 р.), згідно з якою вартість відновлювального ремонту КТЗ мала скласти 50 071, 57 грн. (без урахування фізичного зносу), що відповідно на 71, 57 грн. перевищило різницю (50 000, 00 грн.) між страховою сумою (76 000, 00 грн.) та вартістю залишків ТЗ (26 000, 00 грн.).

Суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 14 та ст. 204 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов'язковим для виконання його сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як наголосив Вищий господарський суд України в постановах від 04.12.2012 р. у справі № 5011-37/5786-2012 та від 04.12.2012 р. у справі № 5011-68/7859-2012, норми Закону України «Про страхування» не містять положень, які б зобов'язували страховика визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням лише автотоварознавчої експертизи (дослідження), проведеної оцінювачем чи суб'єктом оціночної діяльності, та на підставі лише звіту про оцінку КТЗ. Натомість положеннями статті 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

При визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті, позивач не керувався нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» з огляду на наявність укладеного між ним та Лахно Д.В. Договору, у відповідності до умов якого позивачем і було здійснено визначення розміру збитку застрахованого автомобіля та страхового відшкодування. Разом з цим, позивач і не повинен був керуватися положеннями вказаного закону, оскільки цей закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Натомість відносини позивача і його страхувальника, що склались на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу, є добровільним страхуванням, яке відповідно до ст. 6 Закону здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Зазначена правова позиція також відображена в постанові Вищого господарського суду України від 07.08.2014 р. у справі № 910/14328/13, в якій наголошується на тому, що Закон України «Про страхування» не містить положень, які б покладали на страховика за договором добровільного страхування обов'язок здійснювати проведення суб'єктами оціночної діяльності оцінки заподіяної шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, та які б ставили необхідність відшкодування шкоди у залежність від проведення такої оцінки, а згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Разом з цим, частина друга статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», яка визначає випадки, коли проведення оцінки майна є обов'язковим, такого обов'язку щодо оцінки, на страховика, який уклав договір добровільного страхування, також не покладає.

З наведеного слідує, що розмір фактичних затрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу може бути визначено і іншим шляхом, ніж як лише внаслідок проведення автотоварознавчої експертизи (дослідження).

Водночас, в цілях визначення розміру вимог, які мав страхувальник до особи, відповідальної за заподіяний збиток, які згідно з приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, переходять до страховика, - необхідно керуватись тим, що такі вимоги мають бути напряму пов'язаними з прямим збитком, завданим страхувальнику, оскільки відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

За змістом п. 1. ч. 2 ст. 22 ЦК України прямими (реальними) збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права

Як наголосив Вищий господарський суд України в постанові від 24.09.2013 р. у справі № 925/112/13-г, виходячи з вимог ч.ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Таким чином, за обставин, коли спосіб визначення розміру страхового відшкодування, яке страховик виплатив страхувальнику або вигодонабувачу за Договором добровільного страхування, не пов'язаний з дійсними витратами, необхідними для відновлення пошкодженої речі або компенсації її вартості, у зв'язку з повним знищенням, суд має перевіряти, чи не перевищує таке страхове відшкодування прямих збитків.

В даному випадку, не зважаючи на обраний позивачем та його страхувальником спосіб визначення розміру страхового відшкодування, судом встановлено, що його розмір (46 259, 34 грн.) не перевищує витрат на проведення відновлювального ремонту спірного КТЗ, розрахованих як ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» в особі оцінювача Нестеренко В.І. в сумі 50 071, 57 грн., так і Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз в сумі 50 132, 98 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо необхідності у даному випадку врахування при визначенні страхового відшкодування фізичного зносу.

Так, як на тому наголосив Вищий господарський суд України в постанові від 11.11.2014 р. у справі № 910/10479/14, здійснення виплати страхового відшкодування без врахування зносу на користь страхувальника не суперечить приписам ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки, по-перше, вказаний закон не поширюється на правовідносини, що виникли за договором добровільного страхування наземного транспорту, а Закон України «Про страхування» відповідних застережень не містить, адже, з приписів вищевказаних норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, не стосуються позивача (страховика за договором добровільного страхування майна), дії якого не регулюються цим Законом, а тому в даній правовій ситуації відсутні правові підстави перекладати на позивача обов'язки відповідача, який є страховиком за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, Законом України «Про страхування» не передбачено обов'язкового проведення суб'єктами оціночної діяльності незалежної професійної оцінки шкоди, завданої транспортному засобу внаслідок ДТП, тобто необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від попереднього проведення такої оцінки. В свою чергу, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює не спірні правовідносини у даній справі, а правовідносини, у яких обов'язок проведення професійної оцінки встановлюється для відповідача саме у разі виконання ним зобов'язання безпосередньо відшкодувати шкоду потерпілій особі, взятого за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі страхового акта та розрахунку страхового відшкодування, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив суму страхового відшкодування в сумі 46 259, 34 грн.

Таким чином, на підставі встановлених судом обставин, слід дійти висновку, що до позивача дійсно перейшло право вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вищий господарський суд України у постанові від 28.02.2012 р. у справі № 7/088-11 наголосив, що чинним цивільним законодавством не визначений строк виконання одним страховиком зобов'язання по відшкодуванню іншому страховику шкоди, однак, цей строк пов'язаний з моментом пред'явлення відповідною особою (в даному випадку страховиком) зворотної вимоги до відповідача.

Зокрема, приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк з дня пред'явлення вимоги.

Позивач звертався до відповідача зі зворотними вимогами, однак вони не були задоволені в добровільному порядку.

При цьому, слід також враховувати правову позицію Верховного Суду України в постанові від 04.11.2014 р. № 3-165гс14, за змістом якої позивач у справі отримав право вимоги після виплати потерпілій особі страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, а може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

За таких обставин з моменту виконання позивачем свого зобов'язання за договором добровільного страхування у нього виникло право подати даний позов до суду.

Вказана правова позиція наведена Верховним Судом України в постанові від 07.08.2012 р. № 3-31гс12 у справі № 12/207, яка прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, і відповідно до ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Також, правова позиція відносно того, що саме з моменту виконання позивачем свого зобов'язання за договором добровільного страхування у нього виникло право подати позов до суду, викладена в постанові Верховного Суду України від 27.03.2012 р. № 3-20гс12 у справі № 58/168.

При цьому, необхідно враховувати, що відповідно до ст. 12.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вважаючи, що франшиза згідно з Полісом АВ № 3166629 становить 1 000, 00 грн., заявив позовні вимоги про стягнення 45 259, 34 грн.

Водночас, відповідно до дослідженого судом наданого відповідачем Полісу АВ № 3166629, в дійсності розмір франшизи становить 0, 00 грн., у зв'язку з чим відповідач мав відшкодувати позивачу 46 259, 34 грн.

Оскільки від позивача не надходило клопотання про вихід за межі позовних вимог, суд задовольняє їх в розмірі, заявленому позивачем.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено обґрунтованість позовних вимог, вони підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору та витрати, пов'язані з оплатою судової експертизи покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (02140, місто Київ, вулиця Ревуцького, будинок 42-Г, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, місто Київ, вулиця Іллінська, будинок 8, ) 45 259 (сорок п'ять тисяч двісті п'ятдесят дев'ять) грн. 34 коп. страхового відшкодування, 1 720 (одну тисячу сімсот двадцять) грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору та 2 583 (дві тисячі п'ятсот вісімдесят три) грн. 00 коп. витрат, пов'язаних з оплатою судової експертизи.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.03.2015 р.

Суддя В.С. Ломака