ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015 р. Справа №917/2733/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех-Союз", вул.Сосюри, 5, оф.107, м.Київ, 02090

до Приватної агропромислової фірми "Воля", с.Білогорілка, Лохвицький район, Полтавська область, 37220

про стягнення 167873,09грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: Зінченко С.В.

від відповідача: Панченко О.О.

У судовому засіданні 12.03.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №ПА 022 від 02.10.2013р. у розмірі 167873,09грн., у т.ч. 149 876, 10 грн. сума основного боргу, 4108,25 грн. 3% річних, 13 888,74 грн. - пені.

Відповідач у відзиві на позов від 02.02.2015р. вхід. №1288 проти позовних вимог заперечує, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість.

У судовому засіданні 04.03.2015р. оголошено перерву до 12.03.2015р.

Розглянувши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши і оцінивши подані сторонами докази, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, в їх сукупності, заслухавши представників сторін, суд, встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротех-Союз" (продавець, позивач) та Приватною агропромисловою фірмою "Воля" (покупець, відповідач) 02 жовтня 2013 року був укладений Договір купівлі - продажу № ПА 022 та Додаток № 1 (Договір).

Відповідно до умов п. 1.1 Договору, позивач зобов'язався передати у власність відповідача зерносушарку Mecmar D20/153F в комплектації вказаній зігдно додатку №1, до даного договору (Товар), а відповідач зобов"язався прийняти та оплатити Товар і сплатит за нього грошову суму, на умовах даного Договору.

Відповідно до п.2.1. Договору, відповідач зобов'язувався сплатити за зазначений у пункті 1.1. даного договору Товар, грошову суму, яка складає 721938,91 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 120323,15 грн., що на день підписання договору (за курсом 11,11 грн. за 1 Євро) складає 64981,00 Євро.

Згідно п.2.1.1 Договору відповідач зобов"язався оплатити вартість Товару в розмірі 216581,67 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 36096,94 грн., що на день підписання договору (за курсом 11,11 грн. за 1 Євро) складає 19494,30 Євро, до 16.10.2013 року.

Згідно п.2.1.2 Договору відповідач зобов"язався оплатити решту вартості Товару в розмірі 505357,24 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 84226,21 грн., що на день підписання договору (за курсом 11,11 грн. за 1 Євро) складає 45486,70 Євро, до 15.11.2013 року.

Позивач свої зобов'язання виконав належним чином, а саме поставив товар на загальну суму 721938,91 грн., а відповідач прийняв Товар, що підтверджується видатковою видатковою накладною №38 від 19 листопада 2013 р. та актом прийому та передачі від 19 листопада 2013 року (видаткова накладна та акту прийому та передачі в матеріалах справи).

Як зазначено в Акті приймання передачі від 19.11.2013р позивач передав, а відповідач прийняв Товар. Загальна сума з ПДВ складає 721938,91 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 120323,15 грн., відповідач претензій щодо технічного стану, комплектації, та інших властивостей техніки (товару) до позивача не має.

Тобто, у видатковій накладаній та акті прийому та передачі від 19 листопада 2013 року вартість Товару позивачем була визначена лише у гривневому еквіваленті.

У п.2.2 Договору встановлено домовленість сторін, що за умови коливання курсу вгору, євро до гривні (більш ніж два відсотки) відносно до курсу на день підписання даного договору, кожен платіж буде перераховуватись згідно курсу продажу Євро на МВБУ, по даним ПАТ "АКТАБАНК", станом на попередній день до дня оплати.

Отже, згідно умов Договору за Товар відповідач зобов'язувався здійснити попередню оплату в сумі 216581,67 грн. до 16.10.2013 року, а остаточно розрахуватися не пізніше 19.11.2013р., що підтверджується підпунктом 2.1.1 та підпуктом 2.1.2. пункту 2.1. Договору, однак відповідач за одержаний Товар вчасно не розрахувався.

Всього, порушуючи встановлені Договором строки розрахунку відповідач здійснив такі оплати за Товар: 16.10.2013 р. - 90000,00 грн., 18.10.2013 р. - 60000,00 грн., 28.10.2013 р. - 66582,00грн., 20.12.2013 р. - 100000,00 грн., 23.12.2013 р. - 50 000,00 грн., 26.12.2013 р. - 55356,91 грн., 03.04.2014 р. - 150 000,00 грн., 29.05..2014 р. - 5000,00 грн., 11.07.2014р . - 145000,00 грн., що підтверджується копіями виписок з банку.

Отже, як було встановлено судом, всього за період з 16.10.2013р. по 11.07.2014р. відповідач шляхом перерахування коштів на рахунок позивача сплатив вартість Товару в сумі 721938,91 грн., яку він зобов"язався сплатити відповідно до п. 2.1 Договору.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено відповідачеві претензії №03/06-14 від 03.06.2013р. Відповідач у відповідь на дану претензію надав гарантійний лист вих. № 67 від 27.06.2014 року, в якому визнав наявну заборгованість в сумі 145000,00 грн. та зобов"язався її погасити до 30.07.2014 року.

Також, з метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено відповідачеві претензію № 18/07-14 від 18.07.14р. щодо погашення заборгованості за договором.

Крім того, 18.07.2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено додаткову угоду (правочин) № 1 від 14.07.2014р. до Договору купівлі - продажу № ПА022 від 02.10.2013 року (Додаткова угода).

Відповідно до даної Додаткової угоди позивач запропонув відповідачу внести зміни до п. 2.1., п. 4.5, п. 7.8. Договору, а також шляхом підписання даної Додаткової угоди визнати та підтвердити, що відповідач зобов"язаний у строк до 15.11.2013 року сплатити за Товар грошову суму, яка в гривні складає еквівалент 64981,00 Євро до Договору купівлі - продажу № ПА022 від 02.10.2013 року, що в період з 28.10.2013 року по 29.05.2014 року відповідачем сплачено 721938,91 грн., що склало еквівалент 56661,35 Євро, а також, що станом на 10.07.2014 року відповідач має перед позивачем заборгованість в розмірі, що еквівалентна 8319,65 Євро, що складає 132740,01 грн.

Проте, на момент подання позовної заяви, дана додаткова угода ні з боку позивача, ні з боку відповідача так і не було підписана, отже, залишилася неукладеною, відповідно до Договору не було внесено змін, які були запропоновані позивачем.

Позивачем на адресу відповідача було направлено акт звіряння взаємних розрахунків за період: 01.01.2013р.-12.01.2015р., в якому позивачем було зазначено про наявну заборгованість на його користь станом на 12.01.2015 року в сумі 167873,09 грн., як підставу виникнення боргу саме в даному розмірі позивачем було зазначено позовну заяву. Вказаний акт звіряння було підписано відповідчем, який в свою чергу зазначив про відсутність боргу в розмірі 167873,09 грн.

У статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію і підтверджує її здійснення. Відповідно до частин першої, другої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкованості оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Отже, акт звірки взаєморозрахунків як зведений обліковий документ не належить до первинних документів бухгалтерської звітності. Даний акт є, по суті, документом, який містить зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах, проте не може вважатися належним доказом проведення цих операцій і наявності заборгованості у суб'єкта господарської діяльності.

На виконання ухвали суду від 05.02.2015 року позивач повідомив суду, що у нього відсутні в наявності документи, які витребовувалися судом від позивача для підтвердження здійснення останнім перерахунку (коригування) вартісних показників заборгованості відповідача за Товар, відображення в бухгалтерському та податковому обліку наявності основної заборгованості за Договором купівлі - продажу № ПА 022 від 02.10.2013 року, в сумі 149 876,10 грн., яка була заявлена позивачем до стягнення.

Згідно наданих позивачем пояснень до суду, викладених в запереченнях на відзив відповідача, позивачем було підтверджено, що ним не проводився перерахунок суми оплати за Договором, так як даний перерахунок здійснюється"автоматично" без підписання жодних додаткових угод.

Отже, як було встановлено судом, позивачем на виконання п. 2.2. Договору, на виконання п. 135.2 ст. 135, п. 138.2 ст. 138, п. 140.2 ст. 140, ст. 192 ПК України, не провів перерахунок (коригування) вартісних показників за Договором під час зміни курсу продажу Євро на МВБУ та відбразив дані операції не в бухгалтерському, ні в податковому обліку.

Позивач вважає, що підставою виникнення зобов"язання сплатити за Товар грошову суму еквівалентну 64981,00 Євро є Договір, а підставою для стягнення забогованості є ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України.

Суд погоджується з доводами позивача, що зобов"язання сторін можуть виникають з правочинів, в т.ч. з договорів.

Проте, позивач обгрунтував свої позовні вимоги в частині стягнення основного боргу нормами матеріального права, статтями 524, 533 ЦК України, які регулюють загальні положення виконання зобов'язань.

В ст. 524 ЦК України зазначено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно п.1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» під первинним обліковим документом розуміють документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Первинні облікові документи, що фіксують факти здійснення господарських операцій, є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Первинні облікові документи необхідно складати у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Проте, позивачем не було надано до суду первинних документи, оформлених у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", з яких би вбачалася наявна сума основного боргу з Договором в розмірі 149 876, 10 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі статтею 34 ГПК України Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Ч. 1 ст. 43 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Окрім заявленої позовної вимоги про стягнення основного боргу в сумі 149 876, 10 грн., позивач просив суд стягнути з відповідача 4108,25 грн. 3% річних, 13 888,74 грн. - пені.

Позовні вимоги в цій частині підлягають задволенню частково виходячи з наступного:

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, крім всього іншого і сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення божником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки, згідно зі ст. 551 Цивільного кодексу України, може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 343 ГК України визначено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач відповідачеві нарахував пеню в розмірі 13888,74 грн. за період з 25.12.2013р. по 17.05.14р.

Як було встановлено судом, відповідно п.2.1.1 Договору відповідач зобов"язався оплатити вартість Товару в розмірі 216581,67 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 36096,94 грн., що на день підписання договору (за курсом 11,11 грн. за 1 Євро) складає 19494,30 Євро, до 16.10.2013 року, а відповідно до п.2.1.2 Договору відповідач зобов"язався оплатити решту вартості Товару в розмірі 505357,24 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 84226,21 грн., що на день підписання договору (за курсом 11,11 грн. за 1 Євро) складає 45486,70 Євро, до 15.11.2013 року.

Однак відповідач за одержаний Товар вчасно не розрахувався. Всього, порушуючи встановлений Договором порядок розрахунків відповідач здійснив такі оплати за Товар: 16.10.2013 р. - 90000,00 грн., 18.10.2013 р. - 60000,00 грн., 28.10.2013 р. - 66582,00грн., 20.12.2013 р. - 100000,00 грн., 23.12.2013 р. - 50 000,00 грн., 26.12.2013 р. - 55356,91 грн., 03.04.2014 р. - 150 000,00 грн., 29.05..2014 р. - 5000,00 грн., 11.07.2014р . - 145000,00 грн., що підтверджується копіями виписок з банку.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України) (п.1.10. постанови Пленуму ВГС України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" надано роз"яснення).

Позивач відповідачеві нарахував 3% річних за період з 17.10.13р. по 11.07.14р. в сумі 4108,25 грн.

За розрахунком позивача, сума пені за період з 25.12.2013р. по 17.05.14р. становить 13888,71 грн., 3% річних за період з 17.10.13р. по 11.07.14р. - 4108,25 грн.

Судом було проведено перевірку розрахунку пені та 3% річних поданого позивачем до суду з використанням відповідної програми інформаційно-пошукової системи "Ліга".

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п.1.9. постанови Пленуму ВГС України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" надано роз"яснення).

За наслідками проведеної перевірки розрахунку пені, судом було встановлено, що за період з 25.12.2013р. по 17.05.14р. підлягає до стягнення 13815,61 грн.

За наслідками проведеної перевірки розрахунку 3% річних, судом було встановлено, що за період з 17.10.2013р. по 11.07.14р. підлягає до стягнення 5194,34 грн.

Проте, як вже зазначалося вище, позивач просив суд стягнути за період з 25.12.2013р. по 17.05.14р. пеню у розмірі 13888,71 грн., 3% річних за період з 17.10.13р. по 11.07.14р. у розмірі - 4108,25 грн.

Позивачем не було подано заяву про збільшення вимогв частині стягнення 3% річних, а тому суд стягуючи 4108,25 грн. 3% річних, виходить з розміру позовних вимог, які були заявлені позивачем відповідно до поданого позову.

Щодо стягнення пені, то суд після проведеної перевірки поданого позивачем розрахунку, прийшов до висновку про необхідність стягнення пені в розмірі 13815,61грн.

Судовий збір згідно ст. 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суддя, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задвольнити частково.

2. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех-Союз", (вул.Сосюри, 5, оф.107, м.Київ, 02090, ЄДРПУО 37653808) з Приватної агропромислової фірми "Воля" (с.Білогорілка, Лохвицький район, Полтавська область, 37220, ЄДРПУО 32730636) пеню в сумі 13815,61 грн., 3% річних в сумі 4108,25 грн., судовий збір в розмірі 358,47грн.

Виїдати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено: 16.03.2015р.

Суддя Кльопов І.Г.