КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Справа№ 910/21940/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

від третьої особи - 1 не з`явився

від третьої особи - 2 не з`явився

від третьої особи - 3 не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» на рішення Господарського суду м. Києва від 22.12.2014 (Суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна

Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Поділля»

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Мрія-Лізинг» звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ «Український лізинговий фонд» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.12.2014 в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій вказує, що рішення суду прийняте при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, з порушенням норма матеріального та процесуального права, а тому просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 прийнято до провадження апеляційну скаргу та призначено до розгляду на 24.02.2015 у складі суду: головуючий суддя: Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

В судове засідання представники сторін не з`явилися, про день та час розгляду скарги повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

05.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» (лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу № 2824/05/14-В.

Пунктом 1.1 загальних умов договору передбачено, що за умовами договору лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно, найменування і характеристики якого вказані в Специфікації (додаток № 2 до договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в графіку внесення лізингових платежів (додаток № 1 до договору), а також інші платежі відповідно до умов даного договору.

Предметом лізингу є автобус ПАЗ 4234, що перебував у користуванні.

Відповідно до п.2.4 загальних умов договору, всі лізингові платежі лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати не пізніше за дату, встановлену для їх оплати відповідно до графи 2 графіка платежів, в сумі, зазначеній у графі 6 графіка платежів.

Згідно з п. 3.4 загальних умов договору, приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом підписання сторонами акту прийому-передачі предмета лізингу. Одночасно з актом прийому-передачі Предмета лізингу, лізингоодєржувачу передаються реєстраційна, технічна документація, документи по страхуванню, а також оформляється весь необхідний для цілей бухгалтерського і податкового обліку комплект документів (видаткова накладна, податкова накладна).

Пунктом 7.3 загальних умов договору передбачено, що лізингодавець має право на свій розсуд стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безсуперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (у випадках, передбачених чинним законодавством) та/або в судовому порядку, визначеному чинним законодавством України.

Дія договору припиняється повним виконанням сторонами його умов, а також в інших випадках, передбачених договором та чинним законодавством України.

Згідно з п.11.2.1 загальних умов договору, лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір (відмовитися від цього договору) та вилучити предмет лізингу у випадках, коли лізингоодержувач: не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) і/або інший платіж, передбачений договором, та прострочення оплати становить більше 30 (тридцяти) днів з дня настання строку платежу, встановленого графіком платежів або загальними умовами.

Згідно з п. 11.3 загальних умов договору, у разі виникнення будь-якого з підстав, передбачених п.п.11.2.1-11.2.8 цих загальних умов, лізингодавець направляє лізингоодержувачу повідомлення з вимогою усунути існуючі порушення або достроково викупити предмет лізингу, сплативши лізингодавцю суму викупу, розраховану відповідно до ст. 8 загальних умов.

У разі, якщо протягом 20 календарних днів від дати направлення лізингоодержувачу повідомлення згідно п. 11.3. загальних умов, лізингоодержувач не усуне визначені в повідомленні порушення або не викупить предмет лізингу, сплативши лізингодавцю суму викупу згідно п. 8.5. загальних умов, лізингодавець направляє на юридичну адресу лізингоотримувача цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від договору (його розірвання) і поверненні предмета лізингу із зазначенням терміну та місця його передачі лізингодавцю. Лізингоодержувач зобов'язаний за свій кошт, протягом терміну, передбаченого в повідомленні, повернути предмет лізингу лізингодавцю за адресою, вказаною в повідомленні.

При цьому у разі відмови лізингоодержувача від передачі (повернення) предмета лізингу лізингодавцю, лізингодавєць має право самостійно вилучити предмет лізингу з місця зберігання/знаходження або ремонту без будь-яких дозволів лізингоодержувача (у тому числі, але не виключно, у беззаперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або відповідного рішення суду) з покладанням на лізингоодержувача понесених.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що на момент звернення відповідача до приватного нотаріуса, позивач не отримав жодних повідомлень або письмових вимог від відповідача про усунення порушення договору, а тому вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. виконавчий напис не відповідає чинному законодавству України.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 статті 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно ч.1 статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, у зв'язку з неналежним виконанням Товариством обмеженою відповідальністю «Мрія Лізинг» своїх зобов'язань за договором в частині сплати лізингових платежів, 08.08.2014 відповідачем на адресу позивача направлено лист-вимогу вих. № 340-УПК від 31.07.2014 на суму 33 677,94 грн., в якому зазначено, що сума заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» станом на 31.07.2014 становить 28 715,96 грн. (чергові платежі 07.06.2014 та 07.07.2014), а також, попереджено про те, що якщо протягом 20 днів з дати направлення цієї вимоги, не буде сплачено заборгованість або не здійснено викуп, то Товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» буде змушене відмовитися від договору.

Вищезазначений лист-вимога направлений позивачу 08.08.2014 на адресу, вказану у Договорі, а саме: 48271, Тернопільська обл., с. Васильківці, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком № 0953 від 08.08.2014.

У зв'язку з незадоволенням лізингоодержувачем вимог лізингодавця відповідно до листа-вимоги (вих. №340-УПК від 31.07.2014), відповідачем направлено позивачу повідомлення про відмову (розірвання) від договору фінансового лізингу №492-УПК від 02.09.2014, відповідно до умов якого вимагав протягом 7 днів, з моменту направлення даного повідомлення, повернути предмет лізингу, а також надати документи та приналежності відповідно до акту приймання-передачі. В протилежному випадку, як зазначив відповідач, він має право самостійно вилучити предмет лізингу з місця зберігання/знаходження без будь-яких дозволів лізингоодержувача (в тому числі, але не виключно, в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса).

Дане повідомлення направлене позивачу 03.09.2014, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком № 2789 від 03.09.2014.

Твердження апелянта стосовно того, що позивач не отримував вказаних вище повідомлень, спростовується наявними в матеріалах справи копіями описів вкладення та фіскальних чеків про направлення на адресу позивача листа вимоги та повідомлення про розірвання договору.

Відповідно до абз. 3 п. 1.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 оскільки статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові.

Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення).

Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до повідомлення з офіційного сайту ДППЗ «Укрпошта» повідомлення, направлені на адресу позивача за штрихкодовим ідентифікатором 989 та 237, були вручені адресату.

Оскільки, ТОВ «Мрія-Лізинг» не виконав вимог, зазначених відповідачем в досудовій вимозі вих. № 340-УПК від 31.07.2014, останній звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голубничої О.В. із заявою від 12.09.2014 про вчинення виконавчого напису щодо повернення об`єкту лізингу.

15.09.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. вчинено виконавчий напис № 1589 про повернення Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» майно - автобус ПАЗ 4234, 2012 року випуску, вартістю 237456,86 грн., що передане в користування на підставі договору фінансового лізингу №2824/05/14-В укладеного 05.05.2014 та підлягає поверненню за невиплачені лізингові платежі за період з 07.06.2014 по 12.09.2014 у розмірі 59038,01 грн.

Посилання апелянта у скарзі на те, що вказаний виконавчий напис не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки не містить чіткої ідентифікації предмету лізингу, що вилучається у лізингодержателя, не приймається колегіє суддів до уваги, зважаючи на те, що у виконавчому написі, копія якого міститься в матеріалах справи, чітко зазначено про зобов`язання повернути майно - автобус ПАЗ 4234, 2012 року випуску шасі № Х1М4234Т0С0001534, двигун № Д2459Е2727322, що є безпосередньо точними ідентифікаторами предмету лізингу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно із пунктом 8 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999, № 1172 для одержання виконавчого напису щодо договорів лізингу, що передбачають у безспірному порядку повернення об`єкту лізингу подаються:

а) оригінал договору лізингу;

б)засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Відповідно до глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012, № 296/5, (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчого напису), а саме п. 3.1 нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Як зазначалося вище, у зв`язку із порушенням позивачем свого зобов`язання по сплаті лізингових платежів, відповідач направив йому вимогу про погашення такої заборгованості, яка була залишена без відповіді позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання зазначених вимог відповідач надав нотаріусу наступні документи:

- відповідну заяву № б/н від 12.09.2014;

- оригінал та копію договору фінансового лізингу №2824/05/14-В від 05.05.2014;

- копію листа-вимоги №340-УПК від 31.07.2014 та доказ його відправлення;

- повідомлення про відмову (розірвання) від договору вих.№492-УПК від 02.09.2014 та доказ його відправлення;

- довідку про стан взаєморозрахунків станом на 12.09.2014;

- завірені копії неоплачених рахунків.

Твердження позивача проте, що відповідачем не виконані вимоги чинного законодавства України, а саме не надано нотаріусу засвідченої лізингодавцем копії рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення, за відсутності отримання такого повідомлення ними, спростовується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема довідкою про стан взаєморозрахунків станом на 12.09.2014 та копіями неоплачених рахунків.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи і їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи представником відповідача доказів, позивач має заборгованість по сплаті коштів за договором лізингу, що в цілому не оспорювалось і позивачем.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства, на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису відповідачем було надано приватному нотаріусу - Голубничій О.В. всі документи, які вимагає чинне законодавство та які були доказом безспірності заборгованості за прострочення виконання позивачем зобов'язання за договором фінансового №2824/05/14-В від 05.05.2014.

Обов'язковість надання інших документів для вчинення виконавчого напису про повернення об'єкту лізингу законодавством не передбачено, а відтак у нотаріуса не існувало підстав для відмови у вчинені спірної нотаріальної дії.

Посилання апелянта на те, що відповідач звернувся за вчинення виконавчого напису всупереч умовам договору фінансового лізингу, оскільки строк повернення предмету лізингу не настав, за умовами договору, спростовується наступним.

Статтею 11 договору фінансового лізингу визначені питання дострокового розірвання договору та повернення предмету лізингу.

Зокрема, п. 11.2 визначено, що лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір та вилучити предмет лізингу у випадку не сплати лізингових платежів (частково або повністю) та якщо прострочення оплати становить більше 30 днів з дня настання строку платежу.

Як зазначалося вище, та не було спростовано позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33 ГПК України, позивач мав прострочену (більше 30 днів) заборгованість зі сплати лізингових платежів, чим спричинив звернення відповідача до нього з відповідною вимогу про погашення такої заборгованості, та відповідно, в подальшому із повідомленням про розірвання договору фінансового лізингу в односторонньому порядку.

Пунктом 11.4 сторони визначили, що у разі, якщо протягом 20 календарних днів від дати направлення лізингоодержувачу повідомлення згідно п. 11.3. загальних умов, лізингоодержувач не усуне визначені в повідомленні порушення або не викупить предмет лізингу, сплативши лізингодавцю суму викупу згідно п. 8.5. загальних умов, лізингодавець направляє на юридичну адресу лізингоотримувача цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від договору (його розірвання) і поверненні предмета лізингу із зазначенням терміну та місця його передачі лізингодавцю. Лізингоодержувач зобов'язаний за свій кошт, протягом терміну, передбаченого в повідомленні, повернути предмет лізингу лізингодавцю за адресою, вказаною в повідомленні.

При цьому у разі відмови лізингоодержувача від передачі (повернення) предмета лізингу лізингодавцю, лізингодавєць має право самостійно вилучити предмет лізингу з місця зберігання/знаходження або ремонту без будь-яких дозволів лізингоодержувача (у тому числі, але не виключно, у беззаперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або відповідного рішення суду) з покладанням на лізингоодержувача понесених.

Отже, зважаючи на те, що договір лізингу був припинений достроково, строк повернення предметі лізингу настав, а тому відповідач дотримався не лише вимог чинного законодавства при звернені із заявою до нотаріуса про вчинення виконавчого напису, а й умов договору фінансового лізингу від 05.05.2014.

Таким чином, суд встановив, що заборгованість позивача перед відповідачем на час вчинення виконавчого напису була безспірною, та нотаріус діяв у межах норм чинного законодавства України.

Враховуючи вищевказане, вимоги позивача про визнання виконавчого напису № 1589 від 15.09.2014 таким, що не підлягає виконанню, визнаються судом безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд вважає, що спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу правомірно, відповідно до вказаних вище норм чинного законодавства України та договору, у зв'язку з чим, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі заяви позивача, ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2014 було вжито заходи до забезпечення позову шляхом зупинення, до набрання рішення у справі законної сили, стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голубничої Ольги Василівни від 15.09.2014, зареєстрованого в реєстрі за №1589.

Відповідно до статті 68 ГПК України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Як зазначено в п. 10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Враховуючи те, що колегією суддів було визначено, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» не підлягають задоволенню, то висновок суду першої інстанції про те, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2014, підлягають скасуванню, є обгрунтоіваним та правомірним.

Зважаючи на все вище зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг», а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у справі № 910/21940/14 - без змін.

Матеріали справи № 910/21940/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко