номер провадження справи 22/12/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015 Справа № 908/300/15-г

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., при секретарі Рачук О.О.

За участю представників сторін: від позивача - не з'явився; від відповідача - Мороз Є.О., довіреність № 09-18/4200/2 від 31.12.2014 р.

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/300/15-г

за позовом: Приватного науково-виробничого підприємства «МІКРОТЕХ» (юридична адреса: 61004, м. Харків, вул. Селянська, буд. 34а, кв. 34; адреса для поштової кореспонденції: 61050, м. Харків, вул. Руставелі, буд. 39, скорочено ПНВП «МІКРОТЕХ»);

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «АЗОВСТАЛЬ» (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, 1, скорочено ПАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ»);

про стягнення 32815,06 грн.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

ПНВП «МІКРОТЕХ» заявлено позовні вимоги про стягнення з ПАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» суми боргу за договором з урахуванням індексу інфляції - 32526,48 грн., пені у розмірі 209,88 грн., 3% річних за час прострочення платежів у розмірі 78,70 грн., всього - 32815,06 грн.

Ухвалою господарського суду від 19.01.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено та присвоєно номер провадження у справі 22/12/15, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 19.02.2015 р.

Ухвалою від 19.02.2015 р. розгляд справи відкладено на 12.03.2015 р.

Ухвалою від 12.03.2015 р. розгляд справи відкладено на 17.03.2015 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач належним чином не виконав зобов'язання щодо своєчасної оплати поставленої на підставі Типового договору № 089ЛМ-305/246 від 18.08.2014 р. продукції, у зв'язку з чим за ПАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» утворилась заборгованість у розмірі 31920 грн., що є також підставою стягнення з відповідача пені, 3% річних та втрат від інфляції. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПНВП «МІКРОТЕХ» посилається на ст. ст. 253, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 224, 225, 226 та ст. ст. 1, 44, 54, 55, 57 Господарського процесуального кодексу України.

ПАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ», відповідач у справі, у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивачем не виконано умов укладеного договору в частині належного документального підтвердження факту поставки обладнання. Зазначені обставини унеможливлюють виникнення зобов'язання з оплати, а тому предмет спору в частині стягнення основного боргу в даній справі відсутній.

За клопотанням представника відповідача розгляд справи здійснювався без застосування засобів фіксації судового процесу.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.03.2015 р. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання 17.03.2015 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 17.03.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

18.08.2014 р. ПНВП «МІКРОТЕХ» (Постачальник, позивач у справі) та ПАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» (Покупець, відповідач у справі) укладено Типовий договір № 089ЛМ-305/246 на придбання сировини, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів (далі - Договір), згідно пункту 1.1 якого Постачальник зобов'язується передати, а Покупець - прийняти та оплатити матеріали (далі - Ресурси) на умовах, передбачених цим Договором..

Згідно пункту 2.1 Договору кількість, номенклатура Ресурсів зазначаються у специфікаціях до цього Договору, які є його невід'ємною частиною (далі - Специфікації).

Пунктом 5.2 Договору визначено, що оплата за поставлені Ресурси буде здійснюватися протягом строку, зазначеного в специфікації, який відліковується з моменту поставки Ресурсів та надання документів, зазначених у п. 6.4 цього Договору.

Сторони погодили, що Постачальник зобов'язаний надати Покупцеві до початку приймання Ресурсів оригінали наступних документів: рахунок на оплату Ресурсів; транспортні та супровідні документи; сертифікат або паспорт якості Постачальника або виробника (у випадку, якщо Постачальник не є виробником); пакувальні документи; сертифікат санітарно-гігієнічного висновку та сертифікат радіологічної безпеки (у передбачених законодавством випадках); акт приймання-передачі Ресурсів (у 2-х екземплярах), оформлений зі сторони Постачальника. Постачальник зобов'язаний надати Покупцеві замовним листом або під розпис в отриманні податкову накладну на всю суму податкових зобов'язань, які виникли у Постачальника, в день виникнення податкових зобов'язань з ПДВ (п. 6.4 Договору).

Відповідно до п. п. 10.4, 10.5 Договору цей Договір набирає сили з моменту його підписання, але не раніше виконання вимог засновницьких документів Сторін у необхідності надання згоди на укладення органами управління Сторін, які мають відповідні повноваження (за наявності таких вимог). Цей Договір діє до 31 грудня 2015 року. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторін від виконання взятих на себе зобов'язань (у тому числі гарантійних) за цим Договором.

У відповідності до умов Договору, сторонами було підписано Специфікацію № 1 від 18.08.2014 р., пунктами 5, 7 якої погоджено строк оплати поставлених Ресурсів: 70% передоплати, 30% за фактом поставки протягом 10 календарних днів. Датою поставки вважається дата передачі Ресурсів представнику Покупця у відповідності до товаро-транспорної накладної або видаткової накладної з відміткою в товаро-транспортній або видатковій накладній.

Як стверджує позивач та підтверджується матеріалами справи, ПНВП «МІКРОТЕХ» на виконання умов Типового договору № 089ЛМ-305/246 від 18.08.2014 р. та Специфікації № 1 від 18.08.2014 р. по видатковим накладним № 2660 від 12.11.2014 р., № 2680 від 13.11.2014 р. поставив відповідачу продукцію на загальну суму 191520 грн., який було прийнято повноважним представником ПАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» на підставі довіреності № 008318 від 12.11.2014 р. Зазначене також підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі № 1 від 12.11.2014 р. та № 2 від 13.11.2014 р.

В порушення взятих на себе зобов'язань, оплату за поставлену продукцію відповідачем було здійснено частково у розмірі 159600 грн. Таким чином, за ПАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» утворилась заборгованість у розмірі 31920 грн.

Направлена 15.12.2014 р. на адресу відповідача претензія № 219 від 15.12.2014 р. про сплату суми заборгованості залишена ПАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» без відповіді, заборгованість не погашена.

Предметом розгляду по даній справі є стягнення з ПАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» суми боргу за договором з урахуванням індексу інфляції - 32526,48 грн., пені у розмірі 209,88 грн., 3% річних за час прострочення платежів у розмірі 78,70 грн., всього - 32815,06 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За положеннями ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як передбачає ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений строк.

Неналежне виконання відповідачем зобов'язань підтверджено матеріалами справи. Доказів про сплату суми боргу відповідачем суду не надано, а тому вимога про стягнення заборгованості за Типовим договором № 089ЛМ-305/246 від 18.08.2014 р. в розмірі 31920 грн. є законною та підлягає задоволенню.

Суд відхиляє посилання відповідача на відсутність доказів виконання пункту 6.4 Договору щодо вручення покупцю відповідного повного пакету документів, зокрема, податкової накладної, зважаючи на наступне.

В розділі 6 Договору сторони погодили, що поставка в рамках договору здійснюється з додержанням Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25 квітня 1966 р. № П-7 (далі Інструкція П-7).

За вимогами пункту 14 Інструкції П-7 приймання продукції по якості та комплектності проводиться у точній відповідності із стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також супроводжувальним документам, які підтверджують якість та комплектність поставленої продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення щодо якості, рахунок-фактура, специфікація та інше). Відсутність зазначених супроводжувальних документів або деяких з них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість та комплектність поставленої продукції та в акті зазначається які документи відсутні.

Отже, не складення відповідачем за відповідними поставками згідно вимог Інструкції П-7 акту про відсутність будь-яких документів в пакеті товаросупроводжувальних документів є підтвердженням надання позивачем всіх необхідних документів.

Також, відповідно до пункту 6.5 Договору Покупець вправі відмовитись від приймання поставлених Ресурсів до надання документів, зазначених в пункті 6.4 договору.

Разом з тим, статтею 666 ЦК України визначено, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів. Таким чином, суд дійшов висновку, що всі документи, визначені Договором, позивачем відповідачеві були надані.

Окрім вимоги про стягнення основного боргу позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції у розмірі 606,48 грн., пені у розмірі 209,88 грн., 3% річних за час прострочення платежів у розмірі 78,70 грн.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує п. 7.2 Договору, який передбачає: у випадку порушення строків оплати Покупець сплачує Постачальнику неустойку в розмірі 8% від несплаченої вчасно суми.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Проаналізувавши норми чинного законодавства України, а також положення Типового договору № 089ЛМ-305/246 від 18.08.2014 р., суд дійшов висновку, що за своїми правовими ознаками неустойка, яку просить стягнути позивач та яка встановлена п. 7.2 Договору, є штрафом.

Проте, у прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача пеню.

Враховуючи те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, а також зважаючи на те, що штраф та пеня є різними видами неустойки, які відмінні один від одного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 209,88 грн. задоволенню не підлягають.

Разом з тим, враховуючи, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов'язань щодо оплати продукції, отриманої за Типовим договором № 089ЛМ-305/246 від 18.08.2014 р., суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений права звернутися із позовними вимогами до відповідача про стягнення штрафних санкцій, передбачених Договором.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Суд також наголошує на тому, що частиною 5 статті 254 ЦК України визначено: якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місяці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних заявлено позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних у відповідності до зазначених вище положень законодавства, суд дійшов до висновку, що він не є вірним, однак враховуючи те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, по видатковим накладним № 2660 від 12.11.2014 р., № 2680 від 13.11.2014 р. за період з 25.11.2014 р. по 24.12.2014 р. стягненню підлягають 3% річних в межах заявленої суми, а саме в розмірі 78,70 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін»).

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції по видатковим накладним № 2660 від 12.11.2014 р., № 2680 від 13.11.2014 р. за листопад 2014 року задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «АЗОВСТАЛЬ» (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, 1, код ЄДР 00191158) на користь Приватного науково-виробничого підприємства «МІКРОТЕХ» (юридична адреса: 61004, м. Харків, вул. Селянська, буд. 34а, кв. 34; адреса для поштової кореспонденції: 61050, м. Харків, вул. Руставелі, буд. 39, код ЄДР 30291682) суму боргу за договором - 31920 (тридцять одна тисяча дев'ятсот двадцять) грн. 00 коп., 3% річних за час прострочення платежів у розмірі 78 (сімдесят вісім) грн. 70 коп. та 1781 (одна тисяча сімсот вісімдесят один) грн. 55 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 19.03.2015 р.

Суддя О.В. Ярешко