ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

19 березня 2015 р. Справа № 902/50/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства «Фірма «ЯСКО»

(21050, м. Вінниця, вул. Пушкіна, 10, офіс 49)

до: Державного підприємства «Підприємство Стрижавської виправної колонії

№ 81» (23210, Вінницький район, смт. Стрижавка, вул. Алеї, 50)

про стягнення 62482,6 грн.

при секретарі судового засідання Солоненко Т.В.

за участю представників сторін :

позивача: Кривда О.В. за довіреністю б/н. від 03.02.2015 року;

відповідача: Мельничук І.В. за довіреність № 7/240 від 09.10.2014 року.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство «Фірма «ЯСКО» звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Підприємство Стрижавської виправної колонії № 81» 62 482,60 грн. боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми за договором № 66в від 08.01.2014 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання укладеного 08.01.2014 року договору № 66в, позивач поставляв відповідачеві нафтопродукти, за які останній зобов'язався проводити розрахунки в розмірах та у строки, визначені п. 2.6. договору. В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач проводив розрахунки частково та з запізненням, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 59 290,19 грн..

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 21.01.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/50/15 з призначенням до розгляду на 24.02.2015 року та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору в даній справі.

Відповідач у відзиві № 7 Юр/33 від 16.02.2015 року визнає суму боргу за договором № 66 в від 01.01.2014 року в розмірі 58 267,19 грн., одночасно зазначає, що у 2014 році на підприємстві склались вкрай важкі фінансово-господарські умови. У зв'язку із зменшенням замовлень обсяги реалізованої продукції впали у двічі. Випуск продукції за 2014 рік складає 26,5% від планової, відповідно зменшились надходження грошових коштів. Крім того вказує, що у зв'язку із малим грошовим потоком підприємство не може забезпечити своє потреби у сировині, а саме лісосировині для забезпечення засуджених роботою та проведення виготовлення продукції під замовлення що ще залишились. За відсутності матеріалів підприємство не може виконати усіх договірних замовлень, так як основними видами продукції є вироби з деревини, тому вчасно розрахуватись не було можливості.

В судовому засіданні 24.02.2015 року, за клопотанням представника відповідача, яке підтримала представник позивача, судом оголошено перерву до 05.03.2015 року.

04.03.2015 року до суду надійшла заява № 020-102 від 30.03.2015 року за підписом директора ПП «Фірма «ЯСКО» І. Скромного про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 58 267,19 грн. основного боргу, 15 803,77 грн. інфляційних нарахувань та 11 817,88 грн. 3% річних.

Дана заява прийнята судом до розгляду, як така, що подана з дотриманням положень ст. 22 ГПК України.

Ухвалою суду від 05.03.2015 року розгляд справи відкладено на 19.03.2015 року у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи достатніх доказів для вирішення спору.

19.03.2015 року від відповідача надійшли пояснення з додатками з приводу укладання та виконання договору поставки № 66в від 08.01.2014 року.

19.03.2015 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог в частині стягнення основного боргу до 58 267,19 грн.. Дана заява мотивована тим, що в процесі розгляду справи відповідачем частково погашено заборгованість на суму 1023,00 грн., що призвело до зменшення заборгованості за договором з 59 290,19 грн. до 58 267,19 грн..

При розгляді справи 19.03.2015 року представник позивача підтримав позовні вимогита просив задоволити їх в обсязі визначеному в заявах про збільшення та зменшення позовних вимог. Представник відповідача визнав позовні вимоги в частині основного боргу та інфляційних нарахувань. Водночас заперечував проти заявлених до стягнення трьох відсотків річних посилаючись на те, що останніх не обумовлено договором. Пр цьому, заперечень щодо розрахунку заявлених до стягнення трьох відсотків річних у представника відповідача не було.

Враховуючи визнання відповідачем суми основного боргу, суд зважає на наступне.

Частиною четвертою статті 78 ГПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Представнику відповідача роз'яснено правові наслідки визнання позову, передбачені статтею 78 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

08 січня 2014 року між Приватним підприємством «Фірма «ЯСКО» (позивач, за договором Постачальник) та Державним підприємством «Підприємство Стрижавської виправної колонії № 81» (відповідач, за договором Покупець) укладено договір поставки № 66в (надалі Договір).

Згідно з предметом даного Договору, Постачальник зобов'язується на власних АЗС, постачати та передавати у власність Покупця товар в асортименті та кількості згідно накладних, які є невід'ємною частиною Договору, а Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору.

Пунктом 1.2. Договору сторони визначили найменування товару: бензин А-95, А-92, А-95Mustang, А-92 Mustang , дизельне пальне.

Датою постачання товару є дати отримання товару. Умови і строки постачання: за домовленістю сторін (п.п 1.3., 1.4. Договору).

Загальна кількість товару визначається згідно виставлених прибутково-видаткових накладних на фактично отриманий товар( п. 2.2. Договору).

Асортимент та кількість товару, що постачається, вказується в документах поставки і повинні відповідати замовленому та підтвердженому Покупцем у відповідності до п. 1.2., 2.2. Договору асортименту та кількості товару (п. 2.3. Договору).

Ціни за одиницю товару погоджується сторонами в прибутково-видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного Договору. Ціна товару включає податки та обов'язкові платежі, передбачені чинним законодавством України. (п. 4.1. Договору).

Розрахунки між сторонами за товар провадяться в національній грошовій одиниці України - гривні, шляхом оплат коштів на розрахунковий рахунок Продавця (п. 5.1. Договору).

Оплати за кожну партію товару проводиться за домовленістю сторін, але в будь-якому разі не пізніше 10 календарних днів з моменту постачання (отримання) товару. (п. 5.2. Договору).

Договір діє з дати підписання сторонами по 31 грудня 2014 року включно. Даний Договір вважається продовженим на наступний календарний рік у разі відсутності заяви однієї із сторін про його припинення (п.п. 7.1., 7.2. Договору).

На виконання взятих на себе за Договором зобов'язань позивач на підставі видаткових накладних (а.с. 9-14) поставив відповідачеві товар на загальну суму 83 259,73 грн., за який відповідач не провів розрахунків в повному обсязі, і станом на день розгляду справи за ним рахується заборгованість в розмірі 58 267,19 грн.. Вказана сума заборгованості визнається відповідачем також і в обопільно підписаному акті звірки взаємних розрахунків від 05.03.2015 року.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов'язання по оплаті товару.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу в розмірі 58 267,19 грн. правомірною та обґрунтованою з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення 15 803,77 грн. інфляційних нарахувань та 11 817,88 грн. три відсотки річних.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Здійснивши за допомогою бази даних «Ліга Закон» перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат за визначені в розрахунку періоди, судом не виявлено помилок, в зв'язку з чим вказані вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

В силу ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам суду відповідач не подав до суду жодного доказу в спростування позовних вимог позивача. При цьому, підписавши акт звірки взаєморозрахунків від 05.3.2015 року підтвердив наявність боргу за договором.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.43, 33, 43, 49, 75, 78, 82, 83, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Підприємство Стрижавської виправної колонії № 81» (23210, Вінницька область, Вінницький район, смт. Стрижака, вул. Алеї, 50, ) на користь Приватного підприємства «Фірма «ЯСКО» (21050, м. Вінниця, вул. Пушкіна, 10, офіс 49, ) 58 267 (п'ятдесят вісім тисяч двісті шістдесят сім) грн. 19 коп. - боргу; 15 803 (п'ятнадцять тисяч вісімсот три) грн. 77 коп. - інфляційних нарахувань; 11 817 (одинадцять тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 88 коп. - 3% річних та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - витрат зі сплати судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23 березня 2015 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи