РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"18" березня 2015 р. Справа № 906/1696/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Павлюк І. Ю. ,

суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Карпович О.В.,

за участю представників сторін:

позивача - Пронюк В.Я. (довіреність №14-182 від 15.07.2014р.);

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Публічного акціонер-ного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарсь-кого суду Житомирської області від 05.02.2015р. у справі №906/1696/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна

компанія «Нафтогаз України» м.Київ

до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного

комунального підприємства смт.Новогуйвинське Житомирської обл.

про стягнення 57 254 грн. 84 коп. штрафних санкцій, інфляційних та річних,-

Представнику Позивача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.22, 28 ГПК Украї-ни. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу стороною заявлено не було. Заяви про відвід суддів не надходило.

Позивач-Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Ук-раїни» (надалі в тексті - НАК «Нафтогаз України») 23.12.2014р. звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом, в якому просив стягнути з Новогуйвинського виробничого жит-лового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства (надалі в тексті - Комунальне підп-риємство) 21 070 грн. 24 коп. пені та 30 900 грн. 21 коп. штрафу згідно укладеного договору, а та-кож 481 грн. 55 коп. інфляційних втрат та 4 802 грн. 83 коп. -3% річних.(арк.справи 2-5).

Порушена за даним позовом справа №906/1696/14 розглянута господарським судом Жито-мирської області. Відповідно до рішення від 05.02.2015р. (суддя Давидюк В.К.) позов задоволено частково, з Комунального підприємства на користь НАК «Нафтогаз України» підлягає до стягнен-ня 10 535 грн. 12 коп. пені, 15 450 грн. 11 коп. штрафу, 481 грн. 55 коп. інфляційних втрат, 4 802 грн. 83 коп. -3% річних та 1 827 грн. витрат зі сплати судового збору. В решті позовних вимог від-мовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що причини невиконання Відпо-відачем грошового зобов'язання, збитковість господарської діяльності через наявність заборгова-ності населення та бюджетних установ суд дійшов висновку про можливість зменшення з підстав ст.233 ГК України, п.3 ч.1 ст.83 ГПК України розміру пені та штрафу на 50% до 10 535 грн.12 коп. та 15 450 грн. 11 коп. відповідно.(арк.справи 120-122).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Позивач подав скаргу до Рівненського апеляцій-ного господарського суду, в якій просить скасувати зазначене рішення в частині відмови у стяг-ненні 10 535 грн.12 коп. пені та 15 450 грн. 11 коп. штрафу та прийняти в цій частині нове рішення, яким задоволити позовні вимоги, поклавши судові витрати на Відповідача.

Скаржник вважає, що зменшення пені та штрафу здійснено судом першої інстанції із неп-равильним застосуванням норм матеріального права та неповним з'ясуванням усіх істотних обс-тавин справи. Позивач вважає відсутніми виняткові обставини для зменшення нарахованої пені. Зазначає, що суд прийняв лише сторону Відповідача, не оцінив майнового стану сторін, що приз-вело до порушення норм законодавства і прав Позивача.(арк.справи 128-134).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду у даній справі від 04.03.2015р. прийнято апеляційну скаргу Позивача до провадження, справу призначено до слухання на 18.03. 2015р.(арк.справи 126).

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 18.03.2015р. представник Позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідач не забезпечив явку свого представника в призначене на 18.03.2015р. судове засі-дання, хоч про час та місце розгляду був повідомлений у встановленому порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.(арк.справи 141).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інс-танції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, НАК «Нафтогаз України»-продавець та Новогуйвинське виробниче житлового ремонтно-експлуатаційне комунальне підприємство-покупець уклали дого-вір купівлі-продажу природного газу від 28.08.2012р. №12/382-БО-10 (надалі в тексті - Договір), згідно п.1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцеві у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію ст.10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для вироб-ництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.(п.1.2 Договору).(арк.справи 9-14).

Продавець відповідно до п.п.2.1, 3.1 Договору передає покупцеві з 01.08.2012р. по 31.12. 2012р. газ в обсязі до 165 тис.м3 у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відклю-чаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

Відповідно до п.5.2 Договору, ціна за 1000 м3 газу разом з ПДВ складає 4 661грн. 74 коп.

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця нас-тупного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2, 7.3 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання до-говірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законо-давством України, а також Договором. У разі невиконання покупцем вимог щодо розрахунку про-давець має право не здійснювати поставку газу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності техніч-ної можливості. Крім того, у разі невиконання Покупцем вимог Договору щодо розрахунків (п. 6.1 Договору), він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованос-ті пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла у період, за який спла-чується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прост-рочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу. У разі невиконання покупцем умов Договору, продавець має право в односторонньому порядку розі-рвати договір.

Сторони погодили, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань стано-вить 5 років.(п.9.3 Договору).

Договір підписано уповноваженими представниками НАК «Нафтогаз України» і Комуна-льного підприємства, скріплено відтисками печаток сторін.(арк.справи 14).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору у листопаді-грудні 2012р. НАК «Нафтогаз України» поставила, а Комунальне підприємство - прийняло природний газ на зага-льну суму 721 431 грн. 62 коп., що стверджується належним чином завіреними копіями актів при-ймання-передачі природного газу від 27.11.2012р. за спожитий газ у жовтні 2012р., від 30.11.2012 року за спожитий газ у листопаді 2012р., від 31.12.2012р. за спожитий газ у грудні 2012р.(арк.спра-ви 15-17).

При цьому, матеріали справи свідчать, що Відповідач прострочив виконання зобов'язання зі своєчасної оплати вартості поставленого газу, здійснивши повний розрахунок 19.09.2013р., що стверджено довідкою про операції та довідкою про сальдо, копіями платіжних доручень, двоїсто-роннім актом звірки взаєморозрахунків.(арк.справи 18, 19, 48-52, 117).

З огляду на таке, за період прострочення з листопада 2012р. по вересень 2013р. з підстав ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526, 599, 611 ЦК України та п.п. 6.1, 7.2 Договору - Позивач нарахував 21 070 грн. 24 коп. пені, 30 900 грн. 21 коп. штрафу, а з підстав ст.625 ЦК України - 481 грн. 55 коп. втрат від інфляції та 4 802 грн. 83 коп. -3% річних.(арк.справи 20-21).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні ос-каржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що скарга Позивача безпідставна і не підлягає за-доволенню, з огляду на наступне:

Предметом даного спору є стягнення штрафних санкцій за договором поставки, а також інфляційних та річних.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті - ГК України) - гос-подарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов'язань і є обов'язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов'я-зання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті - ЦК України).

Зобов'язанням, відповідно до ст.509 ЦК України - є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Такі ж правила встановлює і ст.174 ГК України.

Матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення Договору 28.08.2012р. між сто-ронами виникли відносини постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану ме-режу, оскільки момент передачі товару не співпадає з моментом оплати його вартості і взаємовід-носини сторін підпадають під визначення, які містять статті 265 ЦК України та 712, 714 ЦК Украї-ни: коли одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, або-нентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язує-ться оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнан-ня.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу за-стосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Тому, в силу ст.ст. 655, 692 ЦК України, факт отримання Відповідачем природного газу зу-мовлює виникнення у нього зобов'язання оплатити його вартість.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України - одностороння відмова від зобов'язання або одно-стороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зо-бов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - від-повідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обов'язок доказування і подання доказів встановлено статтею 33 ГПК України. Докази пода-ються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом і стверджується матеріалами справи (Договором, актами прийому-передачі природного газу) - вартість поставленого природно-го газу на загальну суму 721 431 грн. 62 коп., - оплачено Відповідачем несвоєчасно.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що обчислення сум додаткових вимог (згідно на-даного розрахунку,(арк.справи 20-21) здійснено Позивачем без урахування приписів чинного зако-нодавства, а саме статей 251-255, 599 ЦК України.

Так, відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України, терміном є певний момент у часі, з нас-танням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календар-ною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.(ч.2 ст.252 ЦК України).

Крім того, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.(ст.253, ч.1 ст.255 ЦК України).

Однак, всупереч зазначеним приписам, суми заявлених до стягнення додаткових вимог (пе-ня, інфляційні втрати, річні) обчислені Позивачем включно з урахуванням днів фактичної сплати Відповідачем частини основного боргу по кожному спірному періоду, що судом першої інстанції до уваги не було прийнято.

Так, перевіривши на підставі ст.625 ЦК України суми нарахованих 3% річних та інфляцій-них втрат, колегія суддів, з підстав ст.33 ГПК України, дійшла висновку, що не підлягають стяг-ненню 263 грн. 77 коп. -3% річних та 58 коп. втрат від інфляції, як такі, що нараховані безпідстав-но.

При цьому, згідно перерахунку, здійсненого судом, з урахуванням оплати Відповідача за Договором - сума 3% річних за зобов'язаннями жовтня 2012р. складає 66 грн.; за зобов'язаннями листопада 2012р. - 308 грн. 12 коп. і за зобов'язаннями грудня 2013р. сума 3% річних складає 4 164 грн. 94 коп.

Таким чином, до задоволення підлягає 4 539 грн. 06 коп. -3% річних за загальний період з 14.11.2012 р. по 19.09.2013р.

В частині вимоги про стягнення втрат від інфляції, суд першої інстанції не врахував реко-мендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, відображені в листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997р. №62-97р. Крім того, колегія суддів встано-вила, що розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат містить арифметичні помилки.

Так, нараховані Позивачем за грудень 2012р. на суму 170 217 грн. 58 коп. основного боргу зазначені компенсаційні виплати складають 340 грн. 44 коп., які є обґрунтованими та підлягають до стягнення.

За період січня 2013р. на 70 558 грн. 02 коп. Позивач нарахував 141 грн. 12 коп. інфляційних втрат. Водночас всупереч приписам діючого законодавства України вказана сума була обчислена шляхом нарахування інфляції на інфляцію. Тому, згідно розрахунку суду - за вказаний період з Відповідача підлягають до стягнення інфляційні втрати в сумі 140 грн. 44 коп.

З мотивів, зазначених вище, апеляційний суд приходить до висновку, що за грудень 2012 року - січень 2013 року до стягнення з Відповідача підлягає 480 грн. 97 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст.546, ч.1 ст.549 ЦК України та ст.230 ГК України, виконання зобов'я-зання може забезпечуватися неустойкою, якою є грошова сума або інше майно, які боржник по-винен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як зазначалось вище, пунктом 7.2 Договору за несвоєчасну оплату отриманого газу, передба-чено сплату покупцем пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а за прострочення понад 30 днів штрафу у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Перевіряючи рішення в частині стягнення нарахованої пені, колегія суддів приймає до уваги, що за загальний період 14.11.2012р. - 13.07.2013р. Позивач нарахував 21 070 грн. 24 коп. пені. Про-те, здійснивши перерахунок без врахування днів фактичної сплати - тобто, днів виконання зобов'-язання, колегія суддів встановила, що сума пені є завищеною, тому заявленою до стягнення може бути пеня в сумі 19 952 грн. 43 коп.

Натомість, вирішуючи даний спір, місцевий господарський суд залишив зазначені обстави-ни поза увагою, погодившись із безпідставним розрахунком Позивача, який спростовується зібра-ними у справі доказами, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявленого до стягнення 7% штрафу в сумі 30 900 грн. 21 коп.

Апелянт у скарзі не погоджується із частковим задоволенням заяви Відповідача та зменшен-ням судом пені на 50%, вважаючи, що даний випадок не є винятковим.(арк.справи 125-131).

Колегія суддів при цьому приймає до уваги, що згідно ст.233 ГК України у разі, якщо на-лежні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язан-ня боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й ін-ші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір до сплати штрафних санкцій.

Крім того, частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути змен-шений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обс-тавин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм на переконання колегії суддів випливає, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'-язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сто-рін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповіднос-ті розміру пені наслідкам порушення.

Вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку, що виключність обставин, які зумов-люють зменшення пені стверджено фактом повного виконання зобов'язання боржником. Поряд з цим, місцевий суд прийняв до уваги, що на момент звернення до суду 23 грудня 2014р. заборгова-ність Відповідача перед Позивачем за поставлений газ була погашена більш рік.

Крім того, звертаючись з позовом, Позивач використав всі передбачені законодавством і Договором засоби компенсації матеріальних втрат та забезпечення виконання зобов'язання борж-ником - Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального під-приємства, основним видом діяльності якого є виробництво, розподіл та постачання теплової ене-ргії для потреб соціально значимих об'єктів міста, - зобов'язання з подачі теплової енергії викона-ло, однак, сплата надмірно великих штрафних санкцій в даному випадку зачіпатиме не лише май-нові інтереси Відповідача, а й інші інтереси, зокрема, можливість вчасного та якісного надання по-слуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Апеляційний суд зауважує при цьому, що стягнення з боржника штрафних санкцій спрямо-ване на дотримання договірної дисципліни і має компенсаційний характер, проте не є і не може бу-ти джерелом збагачення кредитора, про що свідчить правомірний висновок суду першої інстанції, яким прийнято до уваги як майновий стан сторін, так і співвідношення розміру заявлених штраф-них санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора. В даному випадку судом дотриманий баланс інтересів сторін та правомірно зменшено розмір неустойки.

Зважаючи на викладене, дослідивши обставини справи і встановивши підстави порушення Відповідачем грошового зобов'язання - суд першої інстанції правомірно визнав даний випадок ви-нятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу і покликаючись на положення ст. 233 ГК України та п.3 ст.83 ГПК України і враховуючи ступінь виконання ним грошового зобов'-язання, правомірно зменшив розмір пені на 50%.

Колегія суддів також вважає даний випадок виключним і не вбачає підстав для переоцінки вказаних обставин у даній справі.

Аналогічна правова позиція вбачається з постанов Вищого господарського суду України від 17.12.2014р. №918/483/14 та від 18.12.2014р. у справі №904/4966/14.

З мотивів, викладених вище апеляційний суд вважає, що до стягнення підлягає 9 976 грн. 22 коп. пені та 15 450 грн. 11 коп. -7% штрафу.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту і обсягу зобов'язань Відповідача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку щодо часткової обґрунтованості заявленого позову.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім пе-реконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням обставин, встановлених Рівненським апеляційним господарським судом - доводи Скаржника зазначені в апеляційній скарзі, не визнаються апеляційним судом такими, що можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, однак рішення підлягає зміні з підстав п.п. 1, 2 ч.1 ст.104 ГПК України, оскільки приймаючи рішення, місцевий господарський суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи і визнав встановленими недоведені обставини.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 83, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компа-нія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Житомирської області від 05.02.2015р. у справі №906/1696/14 залишити без задоволення.

Рішення суду першої інстанції змінити, виклавши пункт два резолютивної частини в наступ-ній редакції:

«2. Стягнути з Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного кому-нального підприємства, яке знаходиться по вул.9-ої П'ятирічки, 15 у смт.Новогуйвинське Житоми-рського району Житомирської області, індекс 12441, на користь Публічно-го акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яке знаходи-ться по вул.Б.Хмельницького, 6 у м.Київ, індекс 01001, :

9 976 грн. 22 коп. пені;

15 450 грн. 11 коп. -7% штрафу;

480 грн. 97 коп. інфляційних втрат;

4 539 грн. 06 коп. -3% річних;

1 827 грн. витрат зі сплати судового збору.».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу №906/1696/14 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Савченко Г.І.