РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2015Справа №910/3113/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп»

До Публічного акціонерного товариства «Укргавзвидобування»

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Філія «Учбово - оздоровчий комплекс «Червона Рута»

Публічного акціонерного товариства «Укргавзвидобування»

про стягнення 263 787,55 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача Бондарчук Д.М- по дов. №б/н від 17.02.2015р.

Від відповідача Купрієнко Б.В. - по дов. №2-7д від 25.11.2014р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» до Публічного акціонерного товариства «Укргавзвидобування» про стягнення 263 787, 55 грн. соновного боргу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.02.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/3113/15-г, розгляд справи призначено на 11.03.2015 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надав послуги з сервісного обслуговування басейнів відповідно до договору на надання послуг №4Р109/1-11 від 24.06.2011р. на суму 263 787, 55 грн. Відповідач в порушення умов договору оплату послуг не здійснив, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 263 787,55 грн.

Представник позивача в судовому засідання 11.03.2015 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував із підстав викладених в письмовому відзиві. Заперечення мотивовані тим, що відповідно до умов договору відповідач проводить оплату послуг після підписання акту прийому- передачі послуг на підставі рахунку та податкової накладної, які надані позивачем. Позивач не направив на адресу відповідача рахунку на проведення оплати, а тому у відповідача не виникло зобов»язання з проведення оплати.

В судовому засіданні 11.03.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представникі сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

24.06.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» (далі - позивач) та Публічним акціонерним товариством «Укргавзвидобування» (далі - відповідач) був укладений договір на надання послуг №4Р109/1-11.

Відповідно до п.1.1 договору позивач зобов»язується у 2011 році на свій ризик виконати за завданням відповідача, а відповідач зобов»язується прийняти та оплатити наступні послуги: сервісне обслуговування басейнів.

Ціна послуг визначена на підс таві додатку №1 і складає 363 650, 07 грн. (п.3.1 договору).

Місце надання послуг: вул. Солов»яненка, 475, с. Рудики, Обухівський район Київської області.

На підтвердження надання позивачем та прийняття відповідачем в особі уповноважених осіб без зауважень та заперечень обумовленого обсягу послуг та їх вартості за договором, позивачем надано відповідний акт надання послуг №1953 від 30.12.20111р. та рахунок на оплату №19909 від 30.12.2011р. на загальну суму 263 787,55 грн.

Позивач претензією №19/11-14 від 17.11.2014 р. звернувся до відповідача з проханням оплатити заборгованість за договором в розмірі 263787, 55 грн. та 24.01.14. направив для оплати, як обумовлено умовами договору, акт приймання - передачі наданих послуг .

Відповіді на вказаний лист відповідачем надано не було.

Спір у справі виник в зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором по оплаті наданих послуг.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам на підставі чинного законодавства і не зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем у 2011 році було надано, а відповідачем, в особі уповноваженого представника прийнято без будь-яких зауважень та заперечень послуги з сервісного обслуговування басейнів, що підтверджується актам надання послуг №1953 від 30 грудня 2011 року, який підписаний представниками позивача та відповідача та посвідчений їхніми печатками, рахунком на оплату №1909 від 30.12.2011р., на який є посилання в акті №1953.

В подальшому відповідачем також жодних зауважень та заперечень щодо кількості та якості наданих позивачем послуг за договором на підставі вказаного акту у встановленому законом порядку не заявлялось.

В свою чергу, судом встановлено і підтверджується наявними матеріалами справи, що на момент вирішення спору у відповідача існує непогашена за договором заборгованість перед позивачем по оплаті наданих і прийнятих послуг на загальну суму 263 787, 55 грн.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прийняв замовлені ним послуги однак не оплатив їх вартості, грошові кошти в розмірі 263 787,55 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано, що Замовник в порушення покладеного на нього законом та Договором обов'язку по оплаті наданих послуг не виконав, в зв'язку з чим заборгованість останнього становить 263 787,55 грн., яку відповідачем станом на час прийняття судового рішення не погашено, внаслідок чого позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивачем порушено порядок надання документів на оплату послуг, суд відхиляє його як безпідставне та необґрунтоване оскільки ні вимогами чинного законодавства, ні умовами договору не передбачено, що несвоєчасне виставлення рахунку є підставами для звільнення відповідача від наведеного вище обов'язку оплатити відповідні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» (01033, м. Київ, вул.. Ш. Руставелі, 38Б, кім. 12, ) 263 787 грн. 55 коп. основного боргу, 5 277 грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.03.2015 р.

Суддя Трофименко Т.Ю.