ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 р. Справа № 923/3/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Чернявського В.В. при секретарі Борхаленко О.А., за участю представників сторін:

від позивача: Ісаєва І.В.

від відповідача: Кучеровської Л.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЛТА", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Данон Дніпро", м.Херсон

про стягнення коштів.

Описова частина рішення.

Про обставини справи зазначено в ухвалах суду від 22.01.2015р., 05.02.2015р., 05.03.2015р., якими розгляд справи відкладався. Останньою з названих ухвал продовжувався строк розгляду справи.

Провадження у справі порушено за позовом, у якому позовні вимоги сформульовано альтернативно: зобов'язати відповідача повернути автомобіль Renault Logan Van, державний номер АА6880ОМ (рік випуску 2011, номер кузова VF1FSRB) чи відшкодувати його вартість в сумі 167520грн.

Вимоги обґрунтовано твердженням про неповернення відповідачем позивачу автомобіля після закінчення періоду оперативного лізингу у відносинах, врегульованих генеральною угодою з оперативної оренди та адміністрування парку транспортних засобів № 135311 від 20.06.2011р.

При порушенні справи за ухвалою від 06.01.2015р. суд у порядку підготовки справи до розгляду зобов'язав позивача однозначно визначитись з предметом вимог, що був викладений альтернативно: повернення майна чи відшкодування його вартості. Про необхідність реалізації таких повноважень суду зазначено, зокрема, в п.2.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України".

Заявою № 08юр від 13.01.2015р. (вх. № 560/15 від 21.01.2015р.) позивач визначив предмет вимог як відшкодування вартості неповернутого майна. Цей предмет протягом провадження у справі позивач не змінював.

Відповідач 04.02.2015р. навів письмові заперечення проти позовних вимог, які полягають у наступному: "Термін оренди закінчився 31.10.2014р. і відповідачем було своєчасно повернуто на адресу позивача 4 автомобіля, за виключенням автомобіля державний номер АА6880ОМ, який з об'єктивних причин - форс-мажору не може бути повернутий позивачеві, але є неушкодженим та фізично наявним.

Автомобіль Renault Logan Van VAN 1,6 державним номер АА6880ОМ був наданий у службове користування співробітнику відповідача - фахівцю по роботі з фермерськими господарствами Григор'єву В., який здійснював свою службову діяльність у Дніпропетровській та Донецькій областях та був мешканцем м. Донецьк. Зважаючи на те, що в Донецькій області влітку 2014р. почалися активні бойові дії, Григор'єв В. був змушений поставити службовий автомобіль у власний гараж та рятувати свою родину вивозячи її з Донецької області на власному автомобілі (з місцевими номерами). Службовий автомобіль був з державними номерами зареєстрованими у м. Києві і на момент виїзду Григор'єва з зони АТО, сепаратистські угрупування не випускали автомобілі з номерними знаками, іншими ніж донецькі або луганські.

Таким чином, на дату повернення автомобіля з оперативної оренди, він знаходився і знаходиться зараз у приватному гаражі у м. Донецьку і на даний час відповідач має бажання, але не має змоги повернути цей автомобіль позивачеві.

Вимога позивача про відшкодування вартості автомобіля відповідачем, порушує права відповідача, зважаючи на те, що сплативши вартість автомобіля позивачеві, відповідач отримує право на оформлення права власності на цей автомобіль (автомобіль не знищений), але здійснити це право не зможе, оскільки порядок перереєстрації транспортних засобів із зони АТО на сьогоднішній день не визначений на законодавчому рівні. Тим більше, звіт про оцінку транспортного засобу від 22.12.2014р не відповідає дійсним обставинам з наступних причин:

- в звіті зазначено, що він базується на зовнішньому огляді транспортного засобу (стр.12 звіту), експерт не мав змоги огляну автомобіль через зазначені вище обставини;

- в додатку № 1.02 від 19.07.2011р та додатку № 3 (акт приймання-передачі транспортного засобу) від 02.09.2011р до генеральної угоди, визначена вартість автомобіля у розмірі 109628,40грн, яка і повинна розглядатися, з урахуванням зносу автомобіля, як вартість відшкодування автомобіля у разі його втрати (хоча втрати не відбулося).

Відповідач, через дію форс-мажорних обставин, має бажання, але не має змоги повернути належне позивачеві майно - автомобіль Renault Logan Van VAN 1,6 державний номер АА6880ОМ".

Відповідач також заперечує проти розрахунку пені як за періодом нарахування, так і з огляду на твердження про відсутність вини у неповерненні автомобіля.

05.02.2015р. суд, не переходячи до розгляду справи по суті, визначав питання та обставини, які в інших судових процесах (наприклад, адміністративному) відносяться до змісту попереднього судового засідання у справі, а саме: суд уточнив у чому полягають вимоги та заперечення, визначав факти, які необхідно встановлювати при вирішенні спору, з'ясовував якими доказами учасники будуть обґрунтовувати свої доводи та заперечення, роз'яснив сторонам право на примирення.

У судовому засіданні 05.02.2015р. розгляд справи відкладено за підтриманим відповідачем клопотанням позивача про відкладення розгляду справи з наданням часу щодо позасудового врегулювання сторонами спірних питань.

04.03.2015р. за вх. № 2253/15 до суду надійшли письмові пояснення позивача № 38юр від 26.02.2015р., де викладено такі заперечення проти заперечень відповідача щодо позовної заяви.

Форс-мажорних обставин, які б виключали відповідальність відповідача за неповернення автомобіля, не існує.

"Так відповідач зазначає, що: "Зважаючи на те, що у Донецькій області влітку 2014р. почалися активні бойові дії, Григор'єв В. був змушений поставити службовий автомобіль у власний гараж... Таким чином, на дату повернення автомобіля із оперативної оренди .... ".

Сам же відповідач у своїх поясненнях спростовує відсутність об'єктивних обставини форс-мажору у даній ситуації.

Саме влітку 2014р. відповідач не просто міг передбачити обставини, які будуть перешкоджати виконанню договірних обов'язків, а знав ще з весни (з 14.04.2014р.) про існування обставин, які можуть привести до не виконання договірних зобов'язань, що протирічить самому визначенню/сутності форс-мажору.

Так, згідно із ст.1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014р. № 1669-УІІ проведення антитерористичної операції розпочато з 14.04.2014р. Прийнявши на себе рішення експлуатувати автомобіль в Донецькій області починаючи з квітня 2014р., по суті є свідомими ризиками відповідача.

До речі, на дату повернення автомобіля, а це зі спливом майже 5 місяців (дата повернення 05.09.2014р.) вищенаведеним Законом, чітко встановлювався орган, який засвідчує форс-мажорні обставини, встановлювався документ, яким вони підтверджуються і надавалося визначення форс-мажорних обставин.

А 18.12.2014р. президія ТПП України своїм рішенням від № 44(5) затвердило Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у новій редакції.

Аналіз ст.617 ЦК України, де "Особа, що порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили" та ч.2 ст.218 ГК України, де "...У разі, якщо інше не передбачене законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності..." наводить на висновки, що форс-мажорні обставини не мають "преюдиціальний" (заздалегідь встановлений) характер та передбачають презумпцію винуватості особи сторони договору, яка порушила зобов'язання. Іншими словами, сторона договору, яка посилається на дію форс-мажорних обставин повинна це довести. Також вона повинна довести, що дані обставини є форс-мажорними і, виходячи з ознак форс-мажорних обставин, довести їх надзвичайність та невідворотність.

Загальновідомими ознаками форс-мажорних обставин є:

- обставини повинні бути надзвичайними, існувати у місці та у часі виконання стороною своїх обов'язків;

- обставини повинні знаходитися поза контролем сторони та не повинні бути зв'язані з її діями, тобто сторона не може запобігти або подолати цю перешкоду;

- повинен бути причинно-наслідковий зв'язок між настанням такої обставини та неможливістю виконати обов'язок стороною договору;

- факт настання таких обставин повинен бути посвідчений компетентним органом.

Виходячи із наведеного вважаємо, що відповідач не мас а ні морального, а ні законного права посилатися на об'єктивні обставини форс-мажору з підстав їх відсутності в даному випадку, тому що відповідач до судового розгляду жодного разу не звернувся до позивача із офіційним повідомленням, що існують перешкоди в експлуатації та/або поверненні автомобіля. Відповідач не надав жодних доказів, що він зробив все від нього залежне для врегулювання ситуації та відвернення негативних наслідків. Відповідач не підтвердив свою заяву сертифікатом торгово-промислової палати. Тобто до судового розгляду відповідач займав позицію суцільної бездіяльності.

Згідно п.5.1.3.1 Генеральної угоди з оперативної оренди та адміністрування парку транспортних засобів № 135311 від 20.06.2011р. відповідач зобов'язаний користуватися ТЗ з розумною обережністю, уберігати його від будь-яких пошкоджень, втрат, включаючи крадіжки, та жодним чином не псувати ТЗ.

Згідно п.7.1 Генеральної угоди з оперативної оренди та адміністрування парку транспортних засобів № 135311 від 20.06.2011р. відповідач зобов'язаний повернути ТЗ позивачу не пізніше дати, зазначеної в акті приймання-передачі, якщо сторони не погодили інше.

Відповідач порушив покладені на нього договірні обов'язки та згідно його відзиву, намагається перекласти наслідки своєї безвідповідальної бездіяльності на позивача. Про це красномовно свідчать його цинічні заяви: "...що сплативши вартість автомобіля відповідач отримує право на оформлення права власності на нього, але не зможе використати/здійснити це право...у зв'язку з тим, що в зоні АТО відсутній затверджений порядок перереєстрації залишених там автомобілів"... "Вважаємо некоректним розрахунок неустойки у розмірі 25683,94грн., спираючись на той факт, що відповідач, через дію форс-мажорних обставин, має бажання але не має змоги повернути належне позивачеві майно і вважає, що штраф не можна застосовувати через відсутність його вини".

З огляду на те, що відповідач в установлені договором терміни не повернув із лізингу належний позивачу транспортний засіб, лізинг транспортного засобу закінчився, до моменту закінчення лізингу автомобіля відповідач не звертався до позивача із повідомленням, що автомобіль знаходиться у зоні АТО та не шукав компромісних рішень, що й досі достовірно не відоме фактичне місцеперебування автомобіля, і головне відповідач взагалі не намагався запобігти даній ситуації, позивач, вважає, що автомобіль Renault Logan Van, державний номер АА6880ОМ назавжди втрачений для нього.

Провівши грошову оцінку автомобіля із тими самими характеристиками та ступенем амортизації, які має Renault Logan Van, для з'ясування його дійсної вартості, позивач законного висунув вимоги до відповідача щодо відшкодування ринкової вартості втраченого для себе автомобіля".

У судовому засіданні 05.03.2015р. представник відповідача подала узгоджене з представником позивача клопотання про продовження строку розгляду справи та відкладення розгляду справи. Представник відповідача пояснила, що лише напередодні у позивача склалось волевиявлення на врегулювання спору. Таке врегулювання вбачається або в продовженні лізингу, або в узгодженні суми відшкодування.

У засіданні 19.03.2015р. сторони повідомили, що примирення у справі не досягли, протягом судового засідання 19.03.2015р. представники сторін також не змогли врегулювати спір, наполягають кожен на своїх обґрунтуваннях вимог і заперечень.

С у д в с т а н о в и в:

20.06.2011р. між ТОВ "ІЛТА" (позивач, лізингодавець) та ТОВ "Данон Дніпро" (відповідач, лізингоодержувач) укладено генеральну угоду (далі - угода) № 135311 "з оперативної оренди та адміністрування парку транспортних засобів", за предметом якої зазначено про регулювання угодою відносин між лізингодавцем та лізингоотримувачем з оперативного лізингу транспортних засобів на термін, визначений угодою (копія угоди на а.с.74-87).

За додатком № 1.02 - лізинговим протоколом від 19.07.2011р. до названої генеральної угоди № 135311 (копія додатку на а.с.88-89) зазначено про передачу лізингодавцем лізингоодержувачу на умовах цієї угоди п'яти автомобілів "Renault Logan Van" 1,6 Ambiance вартістю 109628,40грн. кожен.

В акті приймання-передачі, складеному сторонами 02.09.2011р. (а.с.90), зазначено про передачу цих п'яти автомобілів лізингодавцем лізингоотримувачу. За наведеним у акті переліком першим значиться автомобіль з державним номером АА 6880 ОМ та номером кузова VF1FSR В .

В акті повернення транспортних засобів від 05.11.2014р. (копія на а.с.158) вказано про повернення лізингоотримувачем лізингодавцю чотирьох автомобілів з названих п'яти, окрім автомобіля з державним номером АА 6880 ОМ.

Цей автомобіль з лізингу не повернуто і ця теза не є спірною між сторонами у справі.

У вимогах про відшкодування вартості автомобіля слід відмовити, а вимоги про стягнення неустойки - задовольнити частково у зв'язку з наступним.

В обґрунтування вимог позивач послався на норми, що регулюють як недоговірні відносини, так і виконання зобов'язань, а також стягнення збитків.

Оскільки спір виник з неналежного виконання зобов'язань, норми, що регулюють недоговірні відносини не регулюють спірні відносини, на підставі таких норм позов за таким спором задоволеним бути не може.

Застосування решти норм до спірних відносин з позовом з цими предметом і підставами має такі результати.

Відповідно до п.4.7 угоди "сторони визнають, що у випадку втрати або знищення транспортного засобу всі умови цієї лізингової угоди зберігають чинність". А за п.4.8.2 угоди у випадку повної втрати чи конструктивної загибелі транспортного засобу та неотримання лізингодавцем від страхової компанії страхових виплат (відшкодувань), пов'язаних зі знищенням, втратою транспортного засобу, які спричинені невиконанням, неналежним виконанням лізингоодержувачем своїх зобов'язань, лізингоодержувач відшкодовує лізингодавцю суму, що дорівнює страховій сумі щодо такого транспортного засобу на момент укладення відповідного договору страхування.

Стверджуючи про порушення зобов'язань відповідачем, позивач не відніс до підстав вимог дані про те, чи було звернення до страхової компанії за відшкодуванням та чи було відмовлено у такому відшкодуванні, хоча за змістом п.4.8.2 угоди умовою відшкодування вартості автомобіля лізингоодержувачем є неотримання лізингодавцем страхового відшкодування від страхової компанії.

За наведеними позивачем даними (а це витяг з генерального договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № 28-0199-01407 від 05.11.2012р. - а.с. 159-161, зокрема, а.с.161) страхова сума щодо названого автомобіля з державним номером АА 6880 ОМ складає 121595грн.

Згідно зі ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має права на їх відшкодування. Збитками, зокрема, вважаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням речі. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України).

Оскільки договором передбачена сума відшкодування у розмірі страхової суми, яка складає 121595грн., то сума відшкодування понад це число за оцінкою вартості речі суб'єктом оціночної діяльності стягненню не підлягає, оскільки так передбачено договором, що кореспондується з названою ч.3 ст.22 ЦК України. Вартість оцінки речі суб'єктом оціночної діяльності (заявлена до відшкодування в сумі 500грн. з наведенням даних про її вартість в сумі 1000грн.) у такому разі також відшкодуванню не підлягає, оскільки така оцінка не є обов'язково спричиненою позовом про відшкодування вартості речі, коли вартість речі за договором дорівнює страховій сумі.

Поряд з тим, що відповідач не відніс до обґрунтувань вимог, не навів даних про названу умову відшкодування за п.4.8.2 угоди, складова в названі 121595грн. із заявленої суми відшкодування також стягненню не підлягає у зв'язку з наступним.

Заявивши про відшкодування, позивач виходить з тези про втрату автомобіля для себе, поряд з цим, будучи за оцінкою суду непослідовним, стверджує про те, що така втрата відповідачем належно не доведена (письмові пояснення позивача з цього приводу, названі "запереченнями на відзив відповідача" - на а.с.147-149).

Суд врахував наведені відповідачем дані про місцезнаходження автомобіля, обґрунтування потенційних утруднень у можливому транспортуванні автомобіля з місця його знаходження (м.Донецьк), про що зазначено в описовій частині цього рішення.

Проте, як правильно зауважив позивач, за Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (ст.10) протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажор), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Такого сертифікату відповідач суду не надав, поряд з чим, у справі нема іншого жодного доказу втрати, знищення автомобіля. За відсутності таких доказів, при наявності неспростованих названих пояснень відповідача про місцезнаходження автомобіля, які за ст.32 ГПК України є засобами доказування, з яких встановлюються фактичні дані, позов про відшкодування вартості неповернутого автомобіля як втраченого є необґрунтованим, щонайменше, передчасним (позов про відшкодування вартості неповернутого автомобіля після закінчення договірного строку його використання, як слідує з наведеного змісту ст. 22 ЦК України є позовом про стягнення збитків).

Відповідно до ст.809 ЦК України ризик знищення предмету лізингу несе лізингоодержувач. Однак у справі не доведено, не встановлено втрати такого предмету.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином, зокрема, відповідно до умов договору, вимог законодавства.

За п.2 вже згаданого лізингового протоколу № 1.02 від 19.07.2011р. в редакції від 01.09.2014р. (копія на а.с.156) строк лізингу кожного з транспортних засобів за цим протоколом становить 38 календарних місяців з дня підписання відповідного акта приймання-передачі. Акт приймання-передачі автомобіля в лізинг (а.с.29) датовано 02.09.2011р. З огляду на правила перебігу строків у цивільному законодавстві (ст.252-254 ЦК України) ті 38 місяців розпочали перебіг з 03.09.2011р. та закінчили 02.11.2014р., відтак, не повернувши автомобіль до цієї дати включно, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання з повернення автомобіля з 03.11.2014р.

Згідно зі ст.230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, в т.ч. пеня, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання; у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У п.7.1 угоди сторони обумовили таку відповідальність лізингоодержувача за порушення строку повернення автомобіля: лізингоодержувач платить на користь лізингодавця неустойку в розмірі, що визначається за формулою: F = Мр х (N + 1), де Мр - це останній лізинговий платіж, а N - кількість повних місяців прострочки.

Позивач заявив 25683,94грн. неустойки, врахувавши розмір останнього лізингового платежу (12841,97грн.) за всі п'ять автомобілів, а не за один неповернутий.

Розмір останнього лізингового платежу за п'ять автомобілів у цій сумі 12481,97грн. зазначений сторонами у акті № 135311-1.01.-1.02-2014/09-10 про надання послуг лізингу у жовтні 2014р. (копія на а.с.155).

Розмір останнього лізингового платежу за один автомобіль складає 12841,97грн. : 5 = 2568,39грн.

Позов складено та датовано 25.12.2014р. (а.с.3), до цієї дати починаючи з 03.11.2014р. сплив один повний місяць прострочки повернення автомобіля (перебігом з 03.11.2014р. по 02.12.2014р.).

Обґрунтована сума неустойки за позовом при застосуванні наведеної формули виглядає так:

2568,39грн. х (1+1) = 5136,78грн.

Решта неустойки за позовом не підтверджується цим розрахунком, не обґрунтована нормою про пеню за договором та обставинами позову.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, про що зазначено в ст.33, 34 ГПК України.

Суд прийняв до уваги пояснення відповідача про причини невиконання зобов'язань з повернення автомобіля після спливу строку лізингу, проте за непідтвердження належним документом за вже названою статтею 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" декларованих обставин непереборної сили, суд не має підстав у стверджуваних відповідачем обставинах для відмови у позові про стягнення цих 5136,78грн.

Позовні вимоги задовольняються на 2,6518717%.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати у справі розподіляються пропорційно задоволеним вимогам.

До судових витрат у справі відноситься судовий збір, його сплатив до бюджету позивач при заявленні позову.

2,6518717% судового збору у справі покладається на відповідача, решта - на позивача.

Відповідач має відшкодувати позивачеві 102,74грн. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Суд не розглядав у справі позов про спонукання до повернення автомобіля, відповідно, позивач не позбавлений права на такий позов за процесуальним змістом (обґрунтованість чи необґрунтованість такого позову не була предметом дослідження у справі).

Позови відрізняються один від одного колом учасників, предметом і підставами, при цьому під підставами вимог розуміються обставини, з якими позивач пов'язує бажаний йому за позовом результат. Відповідно, різними вважаються позови, в яких однакові сторони і предмет, але відрізняються підстави, наприклад, при зміні обставин, додані існуючих обставин новими, що відбуваються в майбутньому після колишнього позову.

Керуючись ст.82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Данон Дніпро" (код ЄДР 31489175, м.Херсон) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЛТА" (код ЄДР 14284053, м.Київ) неустойку в розмірі 5136грн. 78коп. та 102грн. 74коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Відмовити в решті вимог.

Повне рішення складено

20.03.2015р.

Суддя В.В. Чернявський