ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.03.2015 Справа № 920/80/15

За позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Суми

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Суми

про стягнення 26 973 грн. 86 коп.

Суддя В.Л.Котельницька

Представники сторін:

від позивача - не прибув

від відповідача - не прибув

За участю секретаря судового засідання - Ю.О.Зері

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача на свою користь 26973 грн. 86 коп. заборгованості за поставлені товари, а також витрати по сплаті судового збору та послуг адвоката.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не подав, однак подав для долучення до матеріалів справи копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У попередніх судових засіданнях відповідач усно заперечував проти позовних вимог та зазначав, що за отриманий від позивача товар розрахунок провів у повному обсязі, а сума боргу, заявлена позивачем до стягнення, не відповідає обставинам справи.

Від представника позивача до суду надійшла заява від 23.01.2015 (вх. № 865) про зменшення розміру позовних вимог, в якій він, посилаючись на часткову сплату заборгованості відповідачем, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16585 грн. 44 коп. та судові витрати.

Клопотаннями від 23.02.2015 (вхідні реєстраційні № 2251, № 2252, №2253) представник позивача подав для долучення до матеріалів справи додаткові документи на підтвердження позовних вимог.

05.03.2015 до суду за супровідним листом № 05/03-01 відповідач подав для долучення до матеріалів справи акт звіряння взаємних розрахунків між сторонами у справі за період з 01.01.2014 по 29.01.2015.

У судове засідання 19.03.2015 представники сторін не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що строк, визначений для вирішення спору статтею 69 господарського процесуального кодексу України, вичерпано (враховуючи продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів), суд зазначає про розгляд справи за наявними матеріалами на підставі ст.75 названого Кодексу.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 23.05.2014 по 20.06.2014 позивач здійснював поставку товару відповідачеві. Так, відповідно до видаткових накладних, копії яких додані до матеріалів справи, за вказаний період позивачем було поставлено продукції (автозапчастин та комплектуючих до автотранспортних засобів), за даними позивача, на загальну суму 30585 грн. 44 коп.

Як пояснював представник позивача, строк розрахунків визначений не був, однак сторони погодили порядок розрахунків у безготівковій формі.

Протягом періоду поставок продукції відповідачу останнім порушувались розумні строки оплати за товар, у зв'язку з чим позивачем йому була направлена претензія № 2714 від 26.08.2014 про сплату заборгованості у розмірі 30858 грн. 44 коп.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що після отримання претензії відповідачем частково було сплачено суму заборгованості, а також те, що після порушення провадження у справі відповідачем додатково було сплачено частину боргу за поставлену продукцію.

Під час судового розгляду справи суд неодноразово зобов'язував сторони провести звірку взаєморозрахунків, у зв'язку з чим судом був отриманий відповідний акт звіряння, з якого вбачається, що за даними позивача сума несплаченої заборгованості за наданий відповідачу товар становить 16585 грн. 44 коп., у той час як за даними відповідача сума заборгованості складає 6843 грн. 49 коп.

Враховуючи виниклі розбіжності та пояснення відповідача стосовно того, що на невизнану ним суму заборгованості у нього відсутні відповідні видаткові та податкові накладні за червень 2014 року, суд ухвалою від 10.03.2015 зобов'язав позивача подати копії та оригінали (для огляду в судовому засіданні) видаткових та податкових накладних разом з довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей за період з 05.06.2014.

В судове засідання представник позивача не прибув, вимог судової ухвали від 10.03.2015 стосовно надання витребуваних документів не виконав.

Таким чином, станом на дату даного судового засідання розмір підтвердженої належними та допустимими доказами заборгованості відповідача становить 6843 грн. 49 коп.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а

кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно приписів ст. 526 вказаного кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно

до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, якою передбачено, що, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 639 вказаного Кодексу, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За умовами ст. 205 ЦК України, правочин може бути вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не передбачено законом. Правочин, щодо якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем обов'язок щодо поставлення товару виконано, оскільки претензій щодо якості чи кількості поставленого товару від відповідача на адресу позивача не надходило, а відповідач в свою чергу, в порушення свого зобов'язання та чинного законодавства лише частково оплатив поставлений товар.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для

використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Загальні положення ч. 2 ст. 530 ЦК України щодо строку виконання зобов'язань суд у даному випадку не застосовує, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко встановлений спеціальною нормою права ст. 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Оскільки інший строк оплати товару сторонами у накладних встановлений не був, то відповідач мав розрахуватись з позивачем, за загальним правилом, після отримання товару.

Таким чином, суд робить висновок про правомірність вимог позивача в частині стягнення з відповідача 6843 грн. 49 коп. несплаченої заборгованості за поставлений товар.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 вказаного Кодексу доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи факт заперечення відповідачем наявності належних доказів отримання ним товару від позивача (відсутність у відповідача видаткових накладних на отримання товару від позивача), суд зобов'язав позивача надати відповідні докази на підтвердження суми заявлених до стягнення вимог, однак позивач вказану вимогу суду не виконав, чим унеможливив повне та об'єктивне дослідження всіх обставин виникнення спору.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору, господарський суд залишає позов без розгляду.

Враховуючи, що позивачем не були надані суду докази на підтвердження заявлених вимог, а строк розгляду справи, визначений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вичерпано, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 9741 грн. 95 коп. без розгляду.

При цьому позивачу доводиться, що відповідно до ч. 4 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутись з ним до господарського суду в загальному порядку.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору та витрати на оплату послуг адвоката, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 75,81, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; ІПН НОМЕР_2) 6843 грн. 49 коп. боргу, 753 грн. 82 коп. витрат по сплаті судового збору, 1072 грн. 76 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

3. В частині стягнення суми боргу в розмірі 9741,95грн. позов залишити без розгляду.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.03.2015.

Суддя В.Л.Котельницька