ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" березня 2015 р.Справа № 924/159/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

судді Заверуха С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАВР-ТРАНС", м. Хмельницький

за участю, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"

за участю, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору, на стороні позивача ТОВ "Веста Україна", м. Київ

про стягнення виплаченого страхового відшкодування в сумі 44675,93 грн.

Представники сторін:

позивача: Аракелян Р.Ф. довіреність №0114-379, Макєєв В.М. - представник за довіреністю №0114-376

відповідача: Лавренюк А.О. директор, Лабузінський Р.В. - представник за довіреністю від 02.03.2015 р.

третьої особи 1: Подкуйко О.Ю. довіреність №8 від 02.01.2015р.

третьої особи 2: не з'явився

Повне рішення складено 17.03.2015р.

Суть спору: позивач - ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" м. Київ звернувся з позовом до господарського суду Хмельницької області про стягнення виплаченого страхового відшкодування в сумі 44675,93 грн.

В обґрунтування позову посилається на укладений договір від 29.09.12р. між ПАТ СК "Українська страхова група" та ТОВ "Веста - Україна" добровільного страхування відповідальності експедитора №24-5000-12-00001. Об'єктом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що пов'язані з відшкодуванням Страхувальником заподіяної ним шкоди здоров'ю, життю та майну третіх осіб, а також шкоди, заподіяної вантажу під час експедиції. ТОВ "Веста - Україна" залучила до виконання свої зобов'язань по договору тертю особу ТОВ " ЛАВР -ТРАНС", уклавши з ним договір про надання транспортно - експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні.

18.01.13р. ТОВ "Веста - Україна" повідомило ПАТ СК "Українська страхова група" про подію, яка має ознаки страхової, а саме крадіжку. На підставі цього було складено акт про встановлення розбіжностей по кількості та якості при прийомі товарно - матеріальних цінностей від 21.01.13р., який підписаний трьома членами комісії.

Відповідно до вищезазначеного, ТОВ Веста - Україна" надала необхідні документи для виплати страхового відшкодування, де відповідно до страхового акту №ДКЦВ - 6148 виплатило ТОВ "Веста - Україна" страхове відшкодування в сумі 44675,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням.

07.10.14р. ТОВ "Лавр - Транс" була направлена претензія на відшкодування збитку в порядку регресу. Однак, як вбачається з відповіді на претензію, цивільна відповідальність перевізника ТОВ "Лавр -Транс" була застрахована у АСК "Індо Україна", тому відповідно до претензії ТОВ "Лавр - Транс" від 24.10.14р. та ПАТ СК "Українська страхова група" була направлена претензія про відшкодування збитку в порядку регресу до АСК "Інго -Україна" від 07.11.14р. Але відповіді від них не надійшло.

Таким чином, з огляду на вищевикладене позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному об'ємі та стягнути з ТОВ "Лавр - Транс" розмір виплаченого страхового відшкодування в сумі 44675,93 грн.

Представник позивача в судове засідання з'явився, на задоволені позовних вимог наполягає в повному об'ємі. В письмових поясненнях до позову від 10.03.2015р. вказує, що позивач виплатив страхове відшкодування ТОВ "Вєста Україна" на підставі п. 2.1. договору добровільного страхування відповідальності експедитора №24-5000-12-00001, оскільки об'єктом страхування є шкода, заподіяна вантажу під час експедиції (перевезення).

За твердженнями позивача ТОВ "Лавр-Транс" є матеріально-відповідальною особою, яка взяла на себе зобов'язання в схоронності доставити вантаж. Про нестачу вантажу та його вартість, на думку позивача, свідчать акти від 21.01.2013р. №№, .

Окрім того, відповідальність перевізника встановлюється ст. 17 Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах, а також в п. 5.5. Договору №002192 від 18.05.2011р. вказано, що ТОВ "Лавр-Транс" несе відповідальність за осіб, що залучаються до виконання даного договору, як за свої власні у розмірі та на умовах, передбаченими чинним законодавством для перевезення вантажу.

Стосовно розрахунку ціни позову, зазначає, що згідно актів від 21.01.2013р. розмір недостачі становить 3802,18 Євро та 1127,06 Євро, що станом на 18.01.2013р. по курсу НБУ становить 52668,93 грн. Таким чином сума страхового відшкодування становить 44675,93 грн. (52668,93 (вартість викраденого вантажу) - 7993,00 (франшиза).

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечує.

25.02.2015р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості відповідача ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна", оскільки останній на думку відповідача, повинен нести відповідальність.

В задоволенні клопотання суд відмовив згідно ухвали від 02.03.2015 р.

Представником позивача заявлено усне клопотання про залучення у якості співвідповідача ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна", оскільки товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАВР-ТРАНС" буде мати право стягнути суму вказану у позові в порядку регресу з ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна".

В задоволенні даного клопотання суд відмовив з підстав вказаних в ухвалі від 02.03.2015 р.

Так, відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, наприклад, у статті 16 Цивільного кодексу України.

Під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Крім того, згідно частини 1 статті 24 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Зазначена стаття встановлює механізм вирішення питання про можливість розгляду справи у випадках, коли відповідач, що зазначений позивачем у позові, не повинен відповідати за цим позовом або повинен відповідати солідарно з іншою особою, яка в позові не зазначена як відповідач.

За таких обставин, суд, залучивши іншого відповідача, змінить підстави позову, з огляду на те, що позовні вимоги до іншого відповідача ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" позивачем не заявлялись (аналогічна позиція викладена в постанові ВГСУ від 08.12.2009р. у справі №22/5190), як не зазначалося позивачем договору страхування відповідальності автоперевізника №740800505.12. При цьому враховується, що 16.02.2015 р. господарський суд перейшов до розгляду справи по суті (зміст протоколу судового засідання), що з огляду на ст. 22 ГПК України та п. 3.11- 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р., позбавляє можливості позивача змінити підставу позову або додати будь-яку іншу підставу позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимог на предмет спору, на стороні відповідача ПАТ "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" в судове засідання з'явився. В письмових поясненнях від 24.02.2015р. позовні вимоги не визнає з огляду на наступне.

По-перше, причиною недостачі вантажу є крадіжка невідомими особами, яка сталася 18.01.2013р. в м. Хлебніково на території стоянки під час відпочинку водія, тобто внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти. При цьому звертає увагу, що згідно умов Договору про надання експедиційних послуг по здійсненню перевезень автомобільним транспортом у міжнародному сполученні №002192 від 18.05.2011р. на відповідача не було покладено обов'язок по охороні вантажу під час його перевезення.

В діях відповідача відсутня вина та протиправна поведінка, а отже і відсутній склад правопорушення (через наявність кримінального правопорушення в зв'язку з крадіжкою вантажу третіми особами).

По-друге, позивач відповідно до платіжного доручення №16900 від 24.09.2013р. сплатив страхове відшкодування на користь ТОВ "Вєста Україна" в розмірі 44675,93 грн. та як на нормативно-правове обґрунтування своїх вимог посилається на ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, де зазначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки лише за договором майнового страхування.

Оскільки предметом договору страхування №2001 від 26.09.2012р. є страхування відповідальності ТОВ Вєста Україна", а ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" передбачає перехід права вимоги лише з майнових видів страхування, то у позивача, на думку ПрАТ "АСК "Інго Україна", немає підстав для звернення до суду з підстав зазначених у позовній заяві.

По-третє, згідно акту сума недостачі вантажу становить 1127,06 Євро, що становить 12003,04 грн. по курсу НБУ станом на день виявлення недостачі вантажу (складання акту) - 21.01.2013р. За таких обставин, третій особі, незрозуміло з яких підстав позивач прийшов до висновку про обов'язок відшкодування шкоди відповідачем саме в розмірі суми позовних вимог.

В письмових поясненнях від 10.03.2015р. ПрАТ "АСК "Інго Україна" додатково звертає увагу на те, що часткова втрата вантажу сталась внаслідок протиправних дій третіх осіб (крадіжка вантажу), жодних доказів, які б підтверджували вину відповідача в заподіянні шкоди позивачу не надано.

Також звертає увагу, що договір №2001 від 26.09.2012р. визначає умови і порядок страхування відповідальності страхувальника - експедитора перед власниками вантажу або замовниками перевезень при здійсненні ними діяльності в сфері експедирування вантажів, та перед третіми особами у випадках заподіяння шкоди вантажем, що перевозиться страхувальником.

Окрім того, ПрАТ "АСК "Інго Україна" стверджує, що ТОВ "Вєста Україна" не є власником вантажу, а зі змісту транспортного замовлення та міжнародної товаро-транспортної накладної вбачається, що одержувачем та власником є ТОВ "Юнілівер Україна".

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору, на стороні позивача ТОВ "Веста Україна" в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі.

Суд, розглянувши матеріали справи, встановив таке.

18.05.2011р. між ТОВ Лавр-Транс" (перевізник) та ТОВ "Вєста Україна (Експедитор) був укладений договір №002192 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, відповідно до якого ТОВ "Лавр-Транс" зобов'язалося доставити довірений відправником вантаж в обумовлений термін у пункт призначення і видати його одержувачу, зазначеному в міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR).

В свою чергу 26.09.2013р. між ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" (Страховик) та ТОВ "Вєста Україна" (Страхувальник) був укладений договір добровільного страхування відповідальності експедитора №24-5000-12-00001, який визначає умови і порядок страхування відповідальності Страхувальника - експедитора перед власниками вантажу або замовниками перевезень при здійсненні ними діяльності в сфері експедирування вантажів, та перед третіми особами у випадках заподіяння шкоди вантажем, що перевозиться Страхувальником.

Даний Договір визначає умови і порядок страхування відповідальності Страхувальника - експедитора перед власниками вантажу або замовниками перевезень при здійсненні ними діяльності в сфері експедирування вантажів, та перед третіми особами у випадках заподіяння шкоди вантажем, що перевозиться Страхувальником (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору об'єктом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням Страхувальником заподіяної ним шкоди здоров'ю, життю та майну третіх осіб, а також шкоди, заподіяної вантажу під час експедиції (перевезення).

Згідно з п. 3.2. договору загальна сума за цим Договором становить 3197200,00 грн. - еквівалент 40000,00 доларів США по курсу НБУ станом на 26.09.2012р.

Термін дії даного Договору страхування складає один рік: з 27.09.2012р. до 26.09.2013р., обидві дати включно, але не раніше дати надходження першого страхового платежу на рахунок Страховика (п. 6.1. Договору).

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що Договір страхування діє на території України, країн СНД та Європи (інше) за виключенням Чечні, Інгушетії, Дагестану, Абхазії, Осетії, Кабардино-Балкарії, Карачаєво-Черкесії, Адигеї та зон воєнних конфліктів.

26.09.2012р. між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору страхування відповідальності експедитора, в якій визначено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності і випадковості настання. Страховим ризиком за цим договором страхування є: виникнення відповідальності Страхувальника перед власником вантажу за втрату та/ або ушкодження вантажу, прийнятого до експедирування; виникнення відповідальності Страхувальника за фінансові збитки, понесені клієнтом Страхувальника внаслідок невиконання останнім частково чи повністю своїх договірних зобов'язань.

Загальна страхова сума за цим Договором становить 3197200,00 грн. - еквівалент 400 000,00 доларів США по курсу НБУ станом на 26.09.2012р. Безумовна франшиза за цим Договором страхування встановлюється в розмірі 1000 доларів США по кожному страховому випадку (п.п. 2, 3 Додаткової угоди).

18.01.2013р. ПАТ "СК "Українська страхова група" було повідомлено про настання страхового випадку, про що свідчить заява ТОВ "Вєста Україна". Зокрема, на території Російської Федерації було помічено нестачу вантажу (5-ти палет), на підставі чого складені два акти від 18.01.2013р. про встановлення розбіжностей по кількості і якості товарно-матеріальних цінностей, що перевозилися. За даним цих актів вартість недостачі вантажу становить 4929,19 Євро.

З матеріалів справи вбачається, що водій ТОВ "Вєста Україна" Голенко А.В. зупинився на стоянці, що охороняється, та провірив всі пломби та навісні замки на автомобілі. Зранку наступного дня, водій виявив зірвані на автомобілі пломби та замки, після чого звернувся до правоохоронних органів (зміст пояснення водія від 30.01.2013р., квитанція від 17.01.2013р. про сплату послуг стоянки).

Листом від 10.09.2013р. №67/112-120 відділ поліції по г.о. Долгопрудний повідомив, що проводиться додаткова перевірка з приводу крадіжки майна, що перевозилося на автомобілі марки МАН д.н. ВХ 8044 АН, а після її закінчення буде прийнято рішення про порушення кримінальної справи.

23.09.2013р. ПАТ "СК "Українська страхова група" було складено страховий акт №ДКЦВ-6148, з якого вбачається, що розмір остаточного страхового відшкодування складає 44675,93 грн.

Згідно з розрахунком остаточного страхового відшкодування від 23.09.2013р., сума страхового відшкодування - 44675,93 грн., франшиза - 7 993,00 грн., страховий випадок - викрадення вантажу під час перевезення.

На підставі платіжного доручення від 24.09.2013р. №16900 ПАТ "СК "Українська страхова група" перерахувало ТОВ "Вєста Україна" страхове відшкодування в сумі 44675,93 грн.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що станом на 18.01.2013р. - дату заподіяння збитків, відповідальність ТОВ "Лавр-Транс" була застрахована у ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" згідно договору страхування відповідальності автоперевізника №740800505.12, термін дії якого з 04.03.2012р. по 03.03.2013р. Предметом даного договору страхування є майнові інтереси Страхувальника, які не суперечать чинному законодавству України та пов'язані з відшкодуванням збитків, нанесених вантажем, що перевозиться, життю, здоров'ю та майну третіх осіб.

07.11.2014р. ПАТ "СК "Українська страхова група" звернулося до ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" з претензією №ДКЦВ-6148 про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 44 675,93 грн.

Оскільки позивач сплатив страхове відшкодування, останній звернувся до суду про стягнення з відповідача (товариства з обмеженою відповідальністю "Лавр-Транс") 44675,93 грн.

Аналізуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, до уваги приймається таке:

Підстава позову - це фактичні обставини на яких грунтується вимога позивача.

Зі змісту позовної заяви та доданих до позовної заяви доказів вбачається, що підставою для стягнення суми в порядку регресу позивач зазначає норми ст. 1191 ЦК України, ст. 993 ЦК України, ст. 27 ЦК України.

Лише позивач до початку розгляду справи по суті має право змінити підставу або предмет позову (ст. 22 ГПК України). В поясненнях від 10.03.2015 р. позивач заявляє про відкликання посилання на статтю 1191 ЦК України як помилково, однак ГПК України не передбачає можливості вчинення даної процесуальної дії, при цьому 16.02.2015 р. розгляд справи №924/159/15 розпочався по суті.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

У відповідності до приписів статті 980 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України "Про страхування" предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування) та з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником іншій особі або її майну (страхування відповідальності).

За приписами статті 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Отже, чинним законодавством чітко розрізняються поняття договору майнового страхування, за яким страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування шляхом відшкодування страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, збитків, понесених ними у зв'язку з пошкодженням, знищенням, втратою застрахованого майна, та договору страхування відповідальності, за яким страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування за шкоду, яка була заподіяна страхувальником (або іншою особою, цивільна відповідальність якої застрахована) життю, здоров'ю та майну третьої особи.

У свою чергу нормами статті 27 Закону України "Про страхування", статті 993 Цивільного кодексу України передбачено, що право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, переходить лише до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як вбачається з обставин справи та не заперечується стронами, укладений між ПАТ "СК "Українська страхова група" та ТОВ "Вєста Україна" договір страхування відповідальності експедитора № 24-5000-12-00001 від 26.09.2012 року є договором страхування відповідальності, а не договором майнового страхування, а відтак, звернення позивача з вимогою про відшкодування 44675,93грн. шкоди в порядку регресу з посиланням на вимоги ст.27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України є безпідставним.

Так, по договору страхування відповідальності експедитора № 24-5000-12-00001 від 26.09.2012 року страхувалися майнові інтереси ТОВ "Вєста Україна" пов'язані зі шкодою, заподіяною вантажу під час експедиції (перевезення). Тобто, в даному випадку ТОВ "Вєста Україна" не є власником вантажу який перевозився, що не заперечується всіма сторонами процесу, також експедитор (ТОВ "Веста Україна") не володів, не користувався та не розпоряджався майном вказаним в актах розходження та страховому акті. З викладеного вбачається, що наявний у справі договір страхування відповідальності експедитора № 24-5000-12-00001 від 26.09.2012 року спрямований саме на відшкодування шкоди завданої страхувальником майну іншої особи, а тому є договором страхування відповідальності згідно норм статті 980 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України "Про страхування". Окрім того, виплачена сума страхового відшкодування є саме сумою виплачено позивачем особі - експедитору, яка є відповідальною перед власником майна.

Посилання позивача позивача на п.п. 5.5 та 5.7 договору №002192, не приймаються судом до уваги, з огляду на встановлене вище та зважаючи на те, що позивач не є стороною по договору про надання траспортно-експедиційних послуг, як і не є матеріально-відповідальною особою по відношенню до власника майна та ТОВ "Веста Україна".

Разом з тим, за приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення майнової шкоди (збитків), потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

У відповідності до статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість.

Згідно ч. 1 ст.17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р., учасником якої з 01.08.2006р. є Україна, перевізник несе відповідальність за повну або часткову втрату вантажу чи за його пошкодження, що відбулось в проміжок часу між прийняттям вантажу до перевезення та його передачею.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, викрадення вантажу ввіреного перевізнику, здійснено на території охоронюваного пункту (платну стоянку) іншою особою (навіть не водієм перевізника), що в свою чергу, свідчить про відсутність вини (умислу або необережності) перевізника при виконанні ним відповідних зобов'язань за договором №002192 від 18.05.2011р. про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні.

Окрім цього суд вважає безпідставним застосування позивачем до спірних правовідносин приписів частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України, згідно з якою особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Оскільки, в даному випадку, відповідач не є винною особою, тобто особою яка вчинила крадіжку майна, а таким чином заподіяла шкоду перевезеному вантажу.

Відповідач згідно вимог чинного законодавства є лише особою відповідальною за втрату перевезеного вантажу, однак майнові інтереси останнього щодо відшкодування шкоди нанесених вантажу що перевозиться застраховані відповідно до умов договору страхування відповідальності №740800505.12 в ПАТ АСК "Інго України", до якої жодної із вимог позивачем не заявлено. При цьому судом враховуються позиції викладені в рішенні Верховного Суду України від 03.06.2009 р. у справі №6-7876св09, згідно якої питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик.

Крім того норма, що міститься в главі 82 Цивільного кодексу України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою (винною особою) в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Однак, матеріали справи свідчать про те, що оскільки предметом договору страхування №24-5000-12-00001, укладеним між ТОВ "Вєста України" та Позивачем є страхування відповідальності ТОВ "Вєста України", а ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" передбачає перехід права вимоги лише з майнових видів страхування, то до позивача після виплати страхового відшкодування право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки не перейшло, відповідно у позивача немає підстав для звернення до суду з підстав зазначених у позовній заяві.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Повне рішення складено 17.03.2015р.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 5 прим.:

1 - до справи,

2 - позивачу, (м. Київ, вул. Івана Федорова, 32-А) рекоменд.,

3 - відповідачу, (м. Хмельницький, пров. Валі Котика, буд. 10),

4 - третій особі 1, (м. Київ, вул. Воровського, 33), рекоменд.

5 - третій особі 2, (м. Київ, проспект Московський, 6) рекоменд.