ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року Справа № 910/20157/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіГончарука П.А.,
суддіКондратової І.Д.(доповідач),
суддіСтратієнко Л.В.,
за участю представника
відповідача Кохановського В.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Фарма"
на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 року
у справі № 910/20157/14 Господарського суду міста Києва
за позовомМіністерства охорони здоров'я України
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Фарма"
простягнення 1 182 536,24 грн,
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Міністерство охорони здоров'я України (надалі -позивач), інтереси якого представляло Державне підприємство для постачання медичних "Укрмедпостач" (надалі - ДП "Укрмедпостач"), звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, у якому посилаючись на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Вектор Фарма" (надалі - ТОВ "Вектор Фарма", відповідач) умов договору про закупівлю товарів за державні кошти № 30/13/188/21-24 від 24.05.2013 року щодо строків поставки продукції, просило суд стягнути з відповідача штрафні санкції 1182536,24 грн, з яких: 671998,10 грн пені та 510538,14 грн штрафу.

Відповідач в засідання господарського суду першої інстанції не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце його проведення, відзив на позовну заяву не подав. Господарський суд міста Києва розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2014 року (суддя Якименко М.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 року (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Пушай В.І., Плужник О.В.), позов задоволено повністю.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, а тому суди мали застосувати норми матеріального права (ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу (надалі - ГК) України) та процесуального права (п. 3 ст. 83 ГПК України), згідно з якими розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Крім того, відповідач вказує на порушення ст. 49 ГПК України, оскільки суд стягнув судовий збір з представника позивача - Державного підприємства для постачання медичних "Укрмедпостач" (далі - ДП "Укрмедпостач"), яке за договором доручення не має право одержувати присуджені грошові кошти.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що 24.05.2013 року між Міністерством охорони здоров'я України (замовник) та ТОВ "Вектор Фарма" (постачальник) був укладений договір про закупівлю товарів за державні кошти № 30/13/188/21-24 (далі - договорі), за умовами якого постачальник відповідно до узгодженого графіку зобов'язувався поставити до 31 жовтня 2013 року уповноваженому підприємству замовника: ДП "Укрмедпостач" інструменти і прилади медичні, хірургічні та стоматологічні, зазначені в специфікації (а/c 23-26), загальною вартістю - 86516111,00 (далі - товар), а замовник - оплатити такий товар на умовах цього договору.

Суди встановили і це підтверджується матеріалами справи, що частина товару була поставлена із порушенням названого графіку поставки, а саме:

1. Набір катетерів EZ-Pak у кількості 6870 шт. на загальну суму 7192 890,00 грн був поставлений 31.01.2014 року, що підтверджується видатковою накладною № ВН-0004 від 31.01.2014 року (а/с 46-48), тобто, з простроченням 92 дні.

2. Набір катетерів EZ-Pak у кількості 96 шт. на загальну суму 100512,00 грн, був поставлений 10.02.2014 року, що підтверджується видатковою накладною №ВН-0008 від 10.02.2014 року (а/с 49), тобто з простроченням 102 дні.

За весь період прострочення ДП "Укрмедпостач", як представник Міністерства охорони здоров'я України за договором доручення №15 від 12.03.2013 року, нарахувало відповідачу штрафні санкції на суму 1182536,24 грн (661745,88 грн - пеня за 92 дні прострочки поставки товару на суму 7192890,00 грн, 10252,22 грн - пеня за 102 дні прострочки поставки товару на суму 100512,00 грн, 503502,30 грн - 7 % штрафу за прострочку поставки товару на суму 7192890,00 грн понад 30 днів; 7035,84 грн - 7 % штрафу за прострочку поставки товару на суму 100512,00 грн понад 30 днів) та звернулося до нього з письмовими претензіями, які залишилися без задоволення, що й стало причиною звернення до суду з позовом у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Пунктом 7.2 договору передбачена відповідальність постачальника за затримку поставки товару понад термін, встановлений пунктом 5.1. цього договору, а саме: сплата пені у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення поставки товару, а за прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів - додатково стягується штраф у розмірі 7 % (семи відсотків) від вартості непоставленого (неприйнятого) товару.

Положення цього пункту договору щодо сплати пені та штрафу за порушення строку поставки узгоджується з приписами ч. 2 ст. 231 ГК України, відповідно до якої у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідач прострочив взяте на себе зобов'язання щодо поставки товару за специфікацією № 1 до договору в строк до 31.10.2013 року, а тому зобов'язаний сплатити штрафні санкції за весь період несвоєчасної поставки товару.

Посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин - шторм "Мануель" та ураган "Інгрід", що сталися 17.09.2013 року на території західного та східного узбережжя Мексики - території виробника товару, що перешкодило своєчасному виконанню зобов'язань за договором, що засвідчено висновком Київської торгово-промислової палати від 12.05.2014 року № 1703-4/271, суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки за умовами укладеного сторонами договору та відповідно до ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", в редакції, що була чинна на час спірних правовідносин, правом на засвідчення форс-мажорних обставин наділено Торгово-промислову палату України, а не його регіональні торгово-промислові палати, до яких відноситься і Київська торгово-промислова палата.

Вищий господарський суд України вважає, що висновок попередніх судових інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позову є законним, обґрунтованим, відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та наявним матеріалам справи.

Доводи касаційної скарги щодо наявності підстав для зменшення неустойки та незастосування судом норм матеріального та процесуального права, які встановлюють право суду зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, Вищий господарський суд України відхиляє, враховуючи те, що з матеріалів справи не вбачається явна невідповідність розміру неустойки наслідкам порушення зобов'язання, і судами попередніх інстанцій відповідно до їх повноважень, передбачених ГПК України, не встановлено обставин, які можуть бути підставою для зменшення неустойки. Вищий господарський суд України відповідно до ст. 1117 ГПК України позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, тому що вирішення цих питань не відноситься до його компетенції.

Щодо доводів касаційної скарги про порушення судом першої інстанції порядку розподілу судових витрат між сторонами та відшкодування судового збору не на користь позивача у справі, а на користь його представника, суд касаційної інстанції зауважує, що дійсно відповідно до ст. 49 ГПК України господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони стороні, на користь якої відбулося рішення, а не її представнику, якому було доручено вести свої справи в господарському суді за договором доручення. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 16.03.2015 року суд першої інстанції з власної ініціативи на підставі ст. 89 ГПК України виправив цю помилку у рішенні, а тому підстави для скасування або зміни рішення суду у цій частині відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції не встановив порушення чи неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, які б призвели до прийняття неправильного судового рішення у справі.

З урахуванням наведеного, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалені у справі рішення та постанова - без змін.

Керуючись ст. ст. 49, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Фарма" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 року без змін.

Головуючий суддя Гончарук П.А.
Суддя Кондратова І.Д.
СуддяСтратієнко Л.В.