УХВАЛА

18.03.2015Справа № 56/239
За скаргою товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ВЕТА»

на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Андрійко Є.Л. при виконанні наказу господарського суду міста Києва від 31.08.2012 у справі №56/239

за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний

банк України»

до: 1) спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою

відповідальністю «Міжнародні технології друку «Інтертехнодрук»;

2) товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ВЕТА»

про стягнення заборгованості.

Головуючий суддя - Р.Б. Сташків,

судді: К.І. Головіна,

М.Є. Літвінова

Представники сторін:

від позивача - Кузьменко Ю.С. (представник за довіреністю);

від відповідачів: 1) Горецький О.В., Коршун Т.О., Полюхович А.І. (представники за довіреностями); 2) не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» до спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародні технології друку «Інтертехнодрук» та товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ВЕТА» по стягнення заборгованості за кредитними договорами та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.06.2012 у справі № 56/239 позов задоволено, 31.08.2012 на виконання рішення господарського суду міста Києва було видано відповідні накази.

Ухвалами від 07.08.2013 та від 28.08.2013 судом було частково визнано накази від 31.08.2012 у справі № 56/239 такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою від 20.01.2014 судом було роз'яснено рішення господарського суду міста Києва від у справі №56/239.

Ухвалами від 26.03.2014 судом було розглянуто скарги відповідачів на дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

Ухвалою від 23.02.2015 у задоволенні заяви спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародні технології друку «Інтертехнодрук» про роз'яснення рішення господарського суду міста Києва від 13.06.2012 у справі № 56/239, судом було відмовити.

У судовому засіданні 18.03.2015 розглядається скарга товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ВЕТА» на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Андрійко Є.Л. при виконанні наказу господарського суду міста Києва від 31.08.2012 у справі №56/239, у якій скаржник просить суд:

- провести перевірку дій державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Андрійко Є.Л. стосовно проведення опису та арешту майна;

- визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Андрійко Є.Л. стосовно проведення опису та арешту майна протиправними;

- зупинити виконавче провадження до розгляду скарги по суті.

Скаржник (Відповідач-2) з невідомих суду причин не направив своїх представників у судове засідання 18.03.2015, клопотань про відкладення розгляду скарги не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України, неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши подану скаргу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні вимог скарги, з огляду на наступне.

Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Так, у відповідності до статті 1 Закону, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавчого провадження №41185357 по виконанню наказу від 31.08.2012 господарського суду міста Києва у справі № 56/239 про стягнення встановлених низом грошових сум з Відповідача-2 (Боржник за наказом, Скаржник) на корить Позивача (Стягувач) шляхом звернення стягнення на визначений наказом предмет іпотеки.

07.08.2014 у межах виконавчого провадження № 41185357 державним виконавцем були вчинені дій по опису та арешту майна боржника, що підтверджується залученими до скарги двома відповідними актами.

Скаржник не погоджується з цими виконавчими діями, оскільки в акті опису та арешту майна не вірно вказана сума стягнення - за виконавчим провадження і рішенням суду дана сума складає 433889,85 грн., а у описі майна вказано - 1876512, 65 грн., тобто здійснено опис майна на завищену суму.

Суд погоджується з твердженнями скаржника, що дійсно залишок боргу за виконавчим документом становить 433889,85 грн., що в подальшому було вказано державним виконавцем у постанові від 29.08.2014 винесеній в межах даного виконавчого провадження №41185357, проте станом на час вчинення дій по опису та арешту майна державному виконавцю ще не було повідомлено (матеріали справи не містять протилежного) про зменшення суми за виконавчим документом, відтак відсутня його вина у не зазначенні в акті опису і арешту нової суми. При цьому, суд приймає до уваги, що матеріали справи не містять доказів фактичного опису та арешту державним виконавцем майна боржника на завищену суму, оскільки одне лише допущення у акті помилки щодо суми стягнення, визначеної у виконавчому документі, не доводить фактичного арешту майна на завищену суму.

Подану скаргу Скаржник також мотивує підписанням акту опису та арешту майна з його сторони не уповноваженою на це особою - Черненком В.І., який не має доручення на підписання будь-яких документів. Проте таке твердження скаржника не знайшло свого нормативного обґрунтування, оскільки ані положення Закону України «Про виконавче провадження», ані підзаконних інструкції про порядок та умови вчинення виконавчих дій не містять такої вимоги, як уповноваження представника боржника на підписання акту довірителем, але натомість самим по собі підписанням ним такого акту представник боржника лише підтверджує свою присутність при виконавчих діях та відповідність викладеного у акті об'єктивній дійсності.

Окрім того, скаржник вважає протиправним не зазначення у акті державним виконавцем ідентифікуючих ознак майна, як то ваги, метражу, розміру, форми, виду, кольору, товарного знаку, проби, виробничої марки, дата випуску, ступеню зносу тощо, а також вказує, що державним виконавцем було протиправно у якості понятого при підписанні акту взято головного бухгалтера Боржника - Макухіну І.Є., яка отже не є неупередженою особою.

Суд із такими обґрунтуваннями скаржника також не погоджується, оскільки скаржником не доведено зазначення в акті недостатньої кількості ідентифікуючих ознак, що у подальшому призвело до порушення прав скаржника щодо цього майна, та натомість на думку суду державним виконавцем при описі та арешті майна до акта було занесено достатньо ознак майна, що дозволяють його ідентифікувати, і протилежного скаржником суду доведено не було.

Доказів упередженості Макухіної І.Є., та отже неможливості нею бути понятою, матеріали справи також не містять, а одне лише її перебування на посаді головного бухгалтера Боржника ще не доводить упередженості даної особи.

Також, вимога скарги про проведення перевірки дій державного виконавця Андрійко Є.Л. стосовно проведення опису та арешту майна не може бути предметом розгляду скарги в розумінні ст. 121-2 ГПК України, та зокрема, з урахуванням викладеної правової позиції у п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» щодо рішень, які можуть бути постановлені судом за результатами розгляду скарги на дії ВДВС. І також вимога про зупинення виконавчого провадження також не може бути предметом розгляду скарги на дії ВДВС судом першої інстанції, оскільки згідно з вимогами статті 121-1 ГПК України зупиняти виконання судового рішення має право виключно суд касаційної інстанції.

Відтак, враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що доводи скарги не знайшли свого належного доказового та нормативного обґрунтування, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Суд також окремо зазначає по суті скарги скаржника, що станом на час подання скарги акти опису та арешту майна були чинними, але станом на даний час припинена чинність арешту майна та скасовані інші заходи примусового виконання рішення постановою від 29.08.2014 у зв'язку з поверненням виконавчого документу до органу, що його видав.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ВЕТА» на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Андрійко Є.Л. при виконанні наказу господарського суду міста Києва від 31.08.2012 у справі № 56/239 (виконавче провадження №41185357), відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий суддя Р.Б. Сташків

Суддя К.І. Головіна

Суддя М.Є. Літвінова