ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.03.15р. Справа № 904/1225/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровське підприємства "Будівельник ДСС" (м. Дніпропетровськ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" (м.Дніпропетровськ)

про стягнення заборгованості за договором підряду № ПУ 11130762 від 28.10.2013 у загальному розмірі 90 211 грн. 51 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: Харламов Д.В. - адвокат (договір №7/07 від 30.01.2015, свідоцтво)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровське підприємства "Будівельник ДСС" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" (далі - відповідач) заборгованість за договором підряду № ПУ11130762 від 28.10.2013 у загальному розмірі 90 211 грн. 51 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 40 012 грн. 85 коп. - основний борг;

- 14 014 грн. 80 коп. - пеня;

- 32 283 грн. 03 коп. - інфляційні втрати;

- 3 900 грн. 83 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором підряду № ПУ11130762 від 28.10.2013 в частині повної та своєчасної оплати вартості виконаних позивачем у грудні 2013 року та у січні 2014 року робіт з будівництва прибудови пульта управління ДСП та робіт по будівництву диспетчерської на Товаристві з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" та, відповідно, наявністю боргу у сумі 40 012 грн. 85 коп. За прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 10.2. договору позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за період з 28.02.2014 по 28.07.2014 в сумі 14 014 грн. 80 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 28.02.2014 по 13.02.3015 у сумі 32 283 грн. 03 коп. та 3% річних за період з 28.02.2014 по 13.02.3015 у сумі 3 900 грн. 83 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 05.03.2015.

Представник позивача у судове засідання 05.03.2015 не з'явився, вимоги ухвали суду від 18.02.2015 не виконав, але надіслав заяву, в якій просив суд розгляд справи відкласти, у зв'язку із зайнятістю його представника в іншому судовому процесі, на підтвердження чого була надана повістка про виклик до суду на 05.03.2015 об 11:00.

Представник відповідача у судове засідання 05.03.2015 не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причин нез'явлення суду не повідомив, крім того, вимоги ухвали суду від 18.02.2015 не виконав.

Так, ухвалою суду від 05.03.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 23.03.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Так, у судовому засіданні 23.03.2015 представник позивача виклав та обґрунтував позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, при цьому, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване неможливістю прибути у судове засіданні його представника, у зв'язку із відрядженням. Доказів на підтвердження, викладених у клопотанні обставин, відповідачем не надано, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача щодо відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що інфляційні процеси в економіці держави негативним чином відображаються на його фінансовому стані, а затягування моменту прийняття рішення, з урахуванням вказаних обставин, порушує його права. Крім того, позивач зазначає, що коло осіб, які можуть представляти інтереси відповідача у судовому процесі не є обмеженим, а отже посилання на неможливість прибути у судове засідання представника не може бути достатнім, належним доказом та обставиною для відкладення розгляду справи. Крім того, у судовому засіданні позивач наголошував на тому, що матеріали справи містять всі необхідні докази та матеріали для прийняття обґрунтованого рішення у справі, а дії відповідача свідчать про затягування процесу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи відповідач більше року частинами погашає заборгованість, а клопотання відповідача, з урахуванням попереднього затягування погашення заборгованості у повному обсязі, можуть вважатися зловживанням своїми процесуальними правами, що в свою чергу, призводить до подальшого порушення прав позивача. Крім того, позивач наголошував на тому, що в матеріалах справи міститься підписаний акт звірки взаєморозрахунків, в якому останнім визнана наявність заборгованості, яка є предметом спору у даній справі.

Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2015 була отримана відповідачем 12.03.2015, що підтверджується поштовим повідомленням № 862 310).

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвала суду від 05.03.2015 була надіслана сторонам у справі завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Крім цього, відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і розгляд справи можливий без присутності представника відповідача.

Крім того, представник позивача у судовому засіданні заперечував проти відкладення розгляду справи, посилаючись, зокрема, на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника позивача, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 28.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" (далі - замовник, відповідач) та Дочірнім підприємством "Будівник ДСС" Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим підприємством "Дніпросервісбуд", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровське підприємства "Будівельник ДСС" (далі - підрядник, позивач) було укладено договір підряду № ПУ11130762 (далі - договір) (а.с.15-20), відповідно до пункту 1.1. якого підрядник зобов'язався своїми силами та засобами виконати "Будівництво прибудови пульта управління ДСП". Склад, перелік, об'єми робіт та перелік, об'єми матеріалів та ресурсів, що надаються підрядником, визначаються на підставі підписаного сторонами локального кошторису, який є невід'ємною частиною договору. Кількість робіт, що виконуються за договором, повинна відповідати вимогам, зазначеним у договорі, вимогам ДСТУ, ТУ, діючому законодавству України (пункти 1.2., 1.6. договору).

Додатковою угодою № 2 від 12.11.2013 до договору сторони узгодили додатковий об'єм робіт в рамках договору, а саме:

- роботи по будівництву диспетчерської на ТОВ МЗ "Дніпросталь". Роботи виконуються підрядником своїми силами та засобами, із власних матеріалів. Найменування та об'єми робіт, що виконуються підрядником за додатковою угодою, визначаються розрахунком вартості № 2-1-1, яка є невід'ємною частиною додаткової угоди (пункт 1 та 2 додаткової угоди).

Договір вступає в силу з дати його підписання та діє 6 місяців, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (пункт 16.7. договору).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п'ятої Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктами 2.1. та 2.2. договору вартість договору по "Будівництву прибудови пульта управління ДСП" за період дії договору визначається як сума актів здачі-приймання виконаних робіт. Ціна робіт складається із вартості матеріалів та експлуатаційних механізмів, які будуть використані при виконанні цих робіт, заробітної плати всіх категорій виконавців, з урахуванням сезонності виконання робіт, необхідності відрахувань в бюджет станом на момент підписання договору.

У пункті 3 додаткової угоди № 2 від 12.11.2013 до договору сторони узгодили, що вартість робіт, що виконується підрядником за додатковою угодою, складає 196 396 грн. 20 коп., в тому числі ПДВ - 3 200 грн. 00 коп.

Так, у довідках про вартість виконаних будівельних робіт (та витрати) позивачем та відповідачем були погоджені найменування об'єктів, черг та пускових комплексів, а також вартість виконаних робіт та витрати на загальну суму 420 854 грн. 41 коп., а саме:

- довідка від 20.12.2013 за грудень 2013 року на суму 108 740 грн. 30 коп.;

- довідка від 20.01.2014 за січень 2014 року на суму 69 858 грн. 77 коп.;

- довідка від 28.01.2014 за січень 2014 року на суму 242 255 грн. 34 коп.

Строк виконання робіт - до 31 листопада 2013 року (пункт 4.3. договору).

На виконання умов договору у грудні 2013 року та у січні 2014 року позивачем були виконані будівельні роботи з будівництва прибудови пульта управління ДСП та роботи по будівництву диспетчерської на Товаристві з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь".

Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Відповідно до пунктів 6.1. та 6.3. договору приймання виконаних підрядником робіт здійснюється замовником з моменту повідомлення підрядником про виконання об'єму робіт та оформлюється актом приймання-здачі виконаних робіт за формою № КБ-2 та довідкою про вартість виконаних робіт за формою № КБ-3, підписаними уповноваженими представниками сторін. При виявленні в процесі здачі-приймання робіт недоліків (дефектів), складається двосторонній дефектний акт з визначенням строків їх усунення.

Так, виконані позивачем роботи були прийняті відповідачем без зауважень, що підтверджується наступними актами приймання виконаних будівельних робіт:

- актом № 1 від 20.12.2013 за грудень 2013 року, сума - 85 183 грн. 15 коп.;

- актом № 2 від 20.12.2013 за грудень 2013 року, сума - 23 557 грн. 15 коп.;

- актом № 1 від 20.01.2014 за січень 2014 року, сума - 69 858 грн. 77 коп.;

- актом № 1 від 28.01.2014 за січень 2014 року, сума - 146 380 грн. 52 коп.;

- актом № 2 від 28.01.2014 за січень 2014 року, сума - 95 874 грн. 82 коп.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. договору розрахунки за виконані роботи здійснюються в національній валюті України - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника. Замовник здійснює оплату в наступному порядку: оплата замовником здійснюється протягом 30 календарних днів з даті підписання актів здачі-приймання виконаних робіт.

У додаткові угоді № 1 від 12.11.2013 до договору сторони узгодили, що умови та строки оплати по додатковим послугам зазначаються в додаткових угодах, які є невід'ємною частиною договору.

Так, у пункті 4 додаткової угоди № 2 від 12.11.2013 до договору сторони дійшли згоди, що замовник здійснює розрахунок з підрядником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника в наступному порядку: передоплату, на матеріали, в розмірі 120 166 грн. 54 коп. з урахуванням ПДВ, замовник сплачує підряднику протягом 7 банківських днів з дати виставлення рахунку. Залишок у розмірі 76 229 грн. 46 коп. замовник сплачує протягом 30 календарних днів з даті підписання актів здачі-приймання виконаних робіт.

Так, у строки, визначені у договорів та додатковій угоді № 2, оплата виконаних позивачем робіт з будівництва прибудови пульта управління ДСП та робіт по будівництву диспетчерської на Товаристві з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" відповідачем здійснена у повному обсязі не була, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 40 012 грн. 85 коп. Так, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо вчасної оплати виконаних будівельних робіт, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у сумі 40 012 грн. 85 коп., що і є причиною спору.

Так, судом встановлено, що роботи виконані за вказаними вище актами у повній мірі відповідають роботам, що визначені умовами договору та додаткової угоди № 2 та за вартістю узгоджується із довідками про вартість виконаних будівельних робіт (та витрат).

Отже, позивач виконав роботи, а відповідач їх прийняв на загальну суму 420 854 грн. 41 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року та січень 2014 року, які підписані та скріплені печатками сторін.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо заперечень відповідача стосовно строку та якості виконання робіт. А також, з вищезазначених актів вбачається, що акти підписані без заперечень. Позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов'язань за договором.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до пункту 3.2. договору оплата замовником здійснюється протягом 30 календарних днів з дати підписання актів здачі-приймання виконаних робіт.

У пункті 4 додаткової угоди № 2 від 12.11.2013 до договору сторони дійшли згоди, що замовник здійснює передоплату, на матеріали, в розмірі 120 166 грн. 54 коп. з урахуванням ПДВ, підряднику протягом 7 банківських днів з дати виставлення рахунку. Залишок у розмірі 76 229 грн. 46 коп. замовник сплачує протягом 30 календарних днів з дати підписання актів здачі-приймання виконаних робіт.

В порушення умов вищевказаних пунктів договору та додаткової угоди № 2, положень закону, відповідачем виконані роботи були оплачені лише частково - в сумі 380 841 грн. 56 коп., що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- № 6238 від 28.11.2013 на суму 120 166 грн. 54 коп.;

- № 199 від 23.01.2014 на суму 108 740 грн. 30 коп.;

- № 9144 від 06.10.2014 на суму 38 481 грн. 00 коп.;

- № 9145 від 06.10.2014 на суму 113 453 грн. 72 коп.

Крім того, з урахуванням порушення відповідачем строків оплати виконаних будівельних робіт, позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 01 (вх. 415 від 05.05.2014) щодо погашення заборгованості за договором в сумі 191 947 грн. 57 коп., яка у повному обсязі не була задоволена відповідачем.

Крім того, матеріали справи містять підписані позивачем та відповідачем акти звірки від 18.04.2014 на суму 191 947 грн. 57 коп., від 11.06.2014 на суму 191 947 грн. 57 коп. та акт звірки взаємних розрахунків за договором підряду № ПУ11130762 від 28.10.2013, в якому зазначено, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 40 012 грн. 85 коп.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить також з наступного

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пункту 3.2. договору та пункту 4 додаткової угоди № 2 від 12.11.2013, строк оплати виконаних позивачем будівельних робіт на залишкову суму 40 012 грн. 85 коп. є таким, що настав.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором у відповідача перед позивачем в сумі 40 012 грн. 85 коп. належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, а отже позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 40 012 грн. 85 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно, у пункті 10.2. договору сторони погодили, що у випадку прострочки оплати за виконані роботи замовник сплачує підряднику неустойку у вигляді пені в розмірі 2-ої облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Так, на підставі вказаного пункту договору, з урахуванням того, що позивачем його зобов'язання за договором були виконані у повному обсязі, була нарахована пеня за період прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем з 28.02.2014 по 28.07.2014 в сумі 14 014 грн. 80 коп.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірений розрахунок пені, здійснений позивачем, та встановлено, що у ньому вірно визначений: початок періоду прострочення, сума заборгованості, яка існувала у вказаний період (191 947 грн. 57 коп.), а також він здійснений в межах строку, визначеного частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України - з 28.02.2014 по 28.07.2014, а отже визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Арифметично розрахунок також здійснений вірно.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 14 014 грн. 80 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати виконаних позивачем будівельних робіт у строки, визначені умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були розраховані інфляційні втрати в сумі 32 283 грн. 03 коп. та 3% річних в сумі 3 900 грн. 83 коп., які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

Згідно пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За змістом частини 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, судом встановлено, що у ньому вірно визначений: початок періоду прострочення, сума заборгованості, яка існувала у відповідні періоди прострочення, з урахуванням часткової проплати відповідача, а саме:

- з 28.02.2014 по 05.10.2014 - 191 947 грн. 57 коп.;

- з 06.10.2014 по 13.02.2015 - 40 012 грн. 85 коп., а також він здійснений з урахуванням положень частини 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013, а отже визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Арифметично розрахунок здійснений не вірно, оскільки після проведення розрахунку за вказаними критеріями, судом визначена сума інфляційних втрат, яка є більшою ніж заявлена позивачем.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи той факт, що фактично позивачем заявлена до стягнення сума інфляційних втрат в розмірі 32 283 грн. 03 коп., а клопотання в порядку пункту 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви не додано та в судовому засіданні позивачем не подано, а також беручи до уваги пункт 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог в частині стягнення суми інфляційних втрат.

Тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 32 283 грн. 03 коп. визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню в наведеній сумі.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 3 900 грн. 83 коп.

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних за період прострочення з:

- з 28.02.2014 по 05.10.2014 на суму 191 947 грн. 57 коп.;

- з 06.10.2014 по 13.02.2015 на суму 40 012 грн. 85 коп., зробленого позивачем, та встановлено, що розрахунок 3% річних відповідає вимогам чинного законодавства в частині порядку його проведення, але арифметично здійснений невірно.

Так, здійснивши власний розрахунок 3% річних за визначеними періодами прострочення, судом визначена сума, яка є більшою, ніж заявлена позивачем.

Враховуючи той факт, що фактично позивачем заявлена до стягнення сума 3% в розмірі 3 900 грн. 83 коп., а клопотання в порядку пункту 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви не додано та в судовому засіданні позивачем не подано, а також беручи до уваги пункт 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог в частині стягнення суми 3% річних.

Тому вимоги позивача про стягнення 3% річних в розмірі 3 900 грн. 83 коп. визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню в наведеній сумі.

З огляду на все вищенаведене, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати на оплату судового збору покладаються на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" (49081, м. Дніпропетровськ, вул. Столєтова, 21; ідентифікаційний код 3371843) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровське підприємства "Будівельник ДСС" (49010, м. Дніпропетровськ, вул. Академіка Лазаряна, 3; ідентифікаційний код 25006653) - 40 012 грн. 85 коп. основного боргу, 14 014 грн. 80 коп. - пені, 32 283 грн. 03 коп. - інфляційних втрат, 3 900 грн. 83 коп. - 3% річних, 1 827 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.В. Фещенко