ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015 року Справа № 904/10059/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів: Бахмат Р.М., Кощеєва І.М.

при секретарі: Валяр М.Г.

за участю представників:

позивача: Сливна Ю.П. - предст., дов. № б/н від 16.01.2015р.;

відповідача: Гнєзділова Н.В. - предст., дов. № ББУ/ПУ433/ВП/14 від 16.12.2014р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» (м. Павлоград Дніпропетровської області) на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2015р. у справі №904/10059/14

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ-ПРОМ» (м. Дніпропетровськ)

до: публічного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» (м. Павлоград Дніпропетровської області)

про: стягнення 55288,24 грн. за договором поставки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року (підписано 09.02.2015р.) по справі №904/10059/14 (суддя Мартинюк С.В.) позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ-ПРОМ» (м. Дніпропетровськ) до публічного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» (м. Павлоград Дніпропетровської області) про стягнення 53659,16 грн. заборгованості і 1629,08 грн. пені за договором поставки №14-16/86-КП від 03.01.2014р. задоволені частково. Рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто 53659,16 грн. заборгованості, 1629,03 грн. пені та 1827 грн. судового збору. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - публічне акціонерне товариство «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищенаведене рішення господарського суду Дніпропетровської області і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Скаржник вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми матеріального (ст.ст. 525, 526, 638 ЦК України) і процесуального (ст.ст. 32, 33, 43 ГПК України) права. Позивач не довів належними та допустимими доказами факт поставки продукції по договору, не надав доказів передачі відповідачу в повному обсязі документів, передбачених п. 4.3. договору, в тому числі і рахунок-фактуру на оплату.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «АРТ-ПРОМ» у відзиві на апеляційну скаргу і представник в судовому засіданні просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Представник вказав, що до господарського суду були надані всі документи на підтвердження факту поставки. Відповідачем не було заявлено ніяких вимог щодо недостачі товаросупроводжувальної документації, як це передбачено п. 4.3 договору.

У судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Вислухавши представників сторін, переглянувши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що між товариством з обмеженою відповідальністю «АРТ-ПРОМ» (Постачальник) і публічним акціонерним товариством «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» (Покупець) 03.01.2014р. за №14-16/86-КП був укладений договір поставки, в порядку і на умовах , якого Постачальник зобов'язався поставити у власність Покупця продукцію і/або устаткування виробничо-технічного призначення (продукцію), в асортименті, кількості, у строки, по ціні і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі і Специфікаціях, які є невід'ємними частинами до цього договору, а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити продукцію, що поставляється у його власність відповідно з умовами договору.

Сторони в п. 4.1. договору визначили, що поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, по цінам, з якісними характеристиками і у строки, погоджені сторонами в Специфікаціях до договору

Відповідно до п. 5.1. договору загальна сума договору визначається загальною сумою всіх Специфікацій до договору, але не повинна перевищувати 999000,00 грн., враховуючи ПДВ.

Розрахунки за поставляємо Постачальником продукцію по договору здійснюються Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на 60 (шести десятий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції. У випадку якщо строк оплати припадає на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день (п.5.3. договору).

Згідно оформлених сторонами Специфікацій до договору поставці підлягала наступна продукція:

- по Специфікації від 18.06.2014р.: крісло Роял Екстра ДСТУ ГОСТ 22046-2004 у кількості 2 шт. вартістю 2728,80 грн. з ПДВ зі строком поставки - 15.07.2014р.;

- по Специфікації від 16.07.2014р.: вітрина «Кароліна» двохдверна -87 скло прозоре, Ц51-ТЕLMA,1280Х515Х2265 у кількості 1 шт., стіл приставний «Кароліна» 4Ц51- ТЕLMA, 1450Х830Х780 у кількості 1 шт., загальною вартістю 23950,80 грн. з ПДВ зі строком поставки -до 25.08.2014р.;

- по Специфікації від 16.07.2014р.: диван SMOKY DFH-14 2180Х860Х900 в кількості 1 шт., крісло SMOKY DFH-14 1170Х860Х900 в кількості 2 шт., загальною вартістю 19288,50 грн. ЗПДВ зі строком поставки - до 25.08.2014р.;

- по Специфікації від 17.07.2014р.: крісло «ПОЛО» (чорне) у кількості 14 шт., вішалка ЛОТОС Y-292А (МЕРИДІАН 02) у кількості 2 шт., загальною вартістю 7691,06 грн. з ПДВ зі строком поставки - 08.08.2014р.

На виконання умов договору позивач здійснив поставку товару, що підтверджується видатковими накладними: №№4694, 4695 від 25.07.2014р., №4789 від 06.08.2014р., №6383 від 09.09.2014р. та №6618 від 10.09.2014р. на загальну суму 53659,16 грн.

Оплата товару відповідачем проведена не була.

16.10.2014р. за №65-юр/14 та 08.12.2014р. за №71-юр/14 на адресу відповідача були направлені претензії з вимогою перерахувати суму заборгованості, які залишились відповідачем без відповіді.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Обов'язковість договору для виконання сторонами встановлена ст. 629 ЦК України.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 712 ЦК України зазначає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частинами 1,2 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт отримання товару за договором відповідач заперечує, вважає, що факт поставки товару позивачем не доведений, оскільки останній не надав повний пакет документів, передбачений п. 4.3. договору.

Згідно п. 4.3. договору на доказ поставки Постачальник зобов'язаний надати Покупцю наступні товаросупроводжувальні документи: рахунок-фактуру; податкову накладну, відповідні товаросупроводжувальні накладні: видаткову накладну, товаротранспортну накладну; сертифікат якості (у випадку якщо даний документ передбачений до даного виду продукції) та/або паспорт або інша технічна документація, передбачена до даного виду продукції (необхідність надання обумовити в Специфікації); сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обов'язковій сертифікації) (необхідність надання обумовити в Специфікації); інструкцію (керівництво) по експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений), технічну документацію, передбачену п. 2.3. договору.

При цьому, сторонами передбачено, що у випадку надходження продукції без товаросупроводжувальної документації, що спричинить неможливість здійснити прийняття по кількості та/або якості та/або комплектності, Покупець має право відмовитись від прийняття партії, що надійшла і на свій розсуд повернути продукцію Постачальнику або прийняти її на зберігання.

Пунктом 4.5. договору встановлено, що зобов'язання Постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження Покупця у вище обумовленому пункті призначення поставки. Зобов'язання Покупця вважаються виконаними з моменту прийняття і оплати поставленої продукції.

Право власності на продукцію переходить від Постачальника до Покупця після виконання Покупцем всіх необхідних процедур по прийняттю продукції по кількості, якості і комплектності і підписання Покупцем видаткової накладної (п.4.11. договору).

За приписами ч. 1. ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Момент виконання обов'язку продавця передати товар визначений і в ст. 664 ЦК України. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. (ч.1).

Факт отримання відповідачем товару за договором, а отже і набуття права власності на майно підтверджується підписами представника відповідача Украинец Р.Д. на видаткових накладних, яка отримувала товар на підставі довіреностей №219090/П від 04.07.2014р., №219456/П від 06.08.2014р. та №219691/П від 02.09.2014р. Заперечень щодо прийнятого товару представником не зазначено, представник не скористався своїм правом відмовитись від товару і повернути його Постачальнику.

Статті 42 , 43 Господарського процесуального кодексу України визначають основні засади судочинства, за якими правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За нормами ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999р. № 996-XIV (із змінами і доповненнями), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

За вимогами ч. 2 ст. 9 наведеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні вимоги викладені і в п. 2.4. Наказу Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (зі змінами та доповненнями).

Надані позивачем видаткові накладні відповідають вищенаведеним вимогам.

Пунктом 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06.1996р за № 293/1318 передбачено, що сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Факт здійснення господарської операції підтверджується також копіями товарно-транспортних накладних №1488 від 09.09.2014р., №1540 від 10.09.2014р., в яких у пункті супровідні документи на вантаж зазначені: видаткова накладна, податкова накладна, рахунок та податкових накладних.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рахунок-фактура, копії висновків СЕС та сертифікатів відповідності, які на думку відповідача в сукупності підтверджують поставку товару, за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки вони не фіксують будь-яку господарську операцію, а носять лише інформаційний характер.

В силу ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 611 ЦК України одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Обов'язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, передбачено і ч. 1 ст.230 ГК України.

Розмір пені був встановлений п. 6.6. договору, за яким у випадку несвоєчасної оплати продукції, Покупець сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної ставки Національного банку України за кожний день прострочки оплати від вартості, не оплаченої продукції.

Перевіривши розрахунок пені, суд апеляційної інстанції встановив обґрунтованість встановленої місцевим господарським судом суми пені, що присуджена до стягненню.

За таких обставин рішення місцевого господарського суду прийнято за повністю дослідженими матеріалами, відповідає вимогам чинного законодавства, є законним і обґрунтованим. Підстави для скасування зазначеного рішення відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять підстав для зміни або скасування судового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» (м. Павлоград Дніпропетровської області) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року у справі №904/10059/14 залишити без зміни.

(постанова виготовлена у повному обсязі 18.03.2015 року)

Головуючий суддя О.С.Євстигнеєв

Судді: Р.М.Бахмат

І.М. Кощеєв