ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2015 р.Справа № 916/4517/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Ліпчанської Н.В.

Суддів Лисенко В.А., Мацюри П.Ф.

При секретарі судового засідання Молодові В.С.

За участю представників сторін:

Від позивача - Ященко Р.Ю., за довіреністю № 14-135 від 13.05.2014 р.;

Від відповідача - Макаренко Н.А., за довіреністю № 13/24-1 від 05.01.2015 р.

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ"

на рішення господарського суду Одеської області від 23.12.2014р.

у справі № 916/4517/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ"

про стягнення 52 874 011,65 грн..

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання частково недійсним договору,

Встановив:

В листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (Далі - ПАТ „НАК „Нафтогаз України") звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" (Далі - ПАТ „Одеська ТЕЦ") про стягнення 52 874 011,65 грн., з яких 42 802 578,82 грн. - сума основного боргу; 3 327 087,62 грн. - розмір пені; 1 432 222,27 грн. - сума 3% річних та 5 312 122,94 грн. - інфляційних витрат (а.с. 2 - 4).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилаючись на приписи ст. ст. 525, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 193, 216, 218 Господарського кодексу України, ПАТ „НАК „Нафтогаз України" вказує на те, що 28.12.2012 р. між ним (Продавець) та ПАТ „Одеська ТЕЦ" (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №13/2611-ТЕ-23 (Далі - Договір), згідно умов якого, Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ „НАК „Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а ПАТ „Одеська ТЕЦ" зобов'язався прийняти та оплатити цей газ на умовах цього Договору (а.с. 9 - 14).

Пункт 5.1. Договору визначає, що ціна (граничний рівень цін) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання енергетики України (НКРЕ). Згідно із п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

ПАТ „НАК „Нафтогаз України" зазначило, що на момент закінчення строку дії договору, ним свої зобов'язання були виконані в повному обсязі та поставлено в січні-грудні 2013 року природного газу в об'ємі 47 604,308 тис. куб. м. на загальну суму 45 448 411,91 гри., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 15 - 32). В свою чергу, ПАТ „Одеська ТЕЦ", в порушення умов Договору, прострочив оплату не розрахувавшись в повному обсязі за поставлений в січні-грудні 2013 року, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 42 802 578,82 грн.

25 листопада 2014 року ПАТ „Одеська ТЕЦ" звернулось до суду із зустрічним позовом до ПАТ „НАК „Нафтогаз України" про визнання п. 7.2. Договору купівлі-продажу природного газу № 13/2611-ТЕ-23 від 28.12.2012 року недійсним (а.с. 65 - 67).

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем п. 6.1 умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, ПАТ „Одеська ТЕЦ" вказує на те, що п. 7.2 Договору суперечить інтересам держави, оскільки пакет акцій ПАТ „Одеська ТЕЦ" у розмірі 99,989 % та управління корпоративними правами належить державі в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, і підлягає визнанню недійсним в частині стягнення пені.

Крім того, 15.07.2011 р. відносно ПАТ „Одеська ТЕЦ" порушено справу про визнання банкрутом та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

У зустрічному позові ПАТ „Одеська ТЕЦ" зазначило, що визнає позов ПАТ „НАК „Нафтогаз України" частково та не погоджується з вимогами про нарахування пені.

09.12.2014 р. до господарського суду Одеської області надійшов відзив на зустрічний позов, в якому ПАТ „НАК „Нафтогаз України" його не визнає в повному обсязі та просить відмовити у задоволенні вимог, викладених у зустрічній позовній заяві (а.с. 102 - 105).

Рішенням господарського суду Одеської області від 23 грудня 2014 року (Суддя - Демешин О.А.) позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено в повному обсязі. Суд стягнув з ПАТ „Одеська ТЕЦ" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 42 802 578,82 грн. основного боргу; 3 327 087,62 грн. пені; 1 432 222,27 грн. 3% річних, 5 312 122,94 грн. інфляційних витрат, та 73 080,00 грн. судового збору. У задоволенні зустрічного позову судом було відмовлено (а.с. 111 -114).

Мотивуючи дане рішення місцевий господарський суд, посилаючись на норми ст.ст. 11, 526, 549, 611, 625, 628, 632, 691 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 193, 229 - 232 Господарського Кодексу України, ст.ст. 35, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального Кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", вказав, що вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору. У задоволенні зустрічного позову слід відмовити, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня

введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Місцевий господарський суд зазначив, що спірні правовідносини виникли на підставі Договору, укладеного у 2012 році, а справа про визнання ПАТ „Одеська ТЕЦ" банкрутом була порушена ще в 2001 році, а отже твердження відповідача про неможливість стягнення пені за Договором є безпідставними, оскільки спірна пеня нараховувалась по зобов`язанням, що настали після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Не погоджуючись із винесеним рішенням місцевого господарського суду, 20.01.2015 р. ПАТ „Одеська ТЕЦ" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати частково в частині стягнення пені та відмови в задоволенні зустрічного позову, та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені, та задовольнити зустрічний позов.

ПАТ „Одеська ТЕЦ" в апеляційній скарзі зазначає про те, що ухвалою від 15.06.2001 р. було порушено справу про визнання його банкрутом та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Крім того, апелянт вказує, що п. 7.2 Договору суперечить вимогам законодавства та інтересам держави, вказуючи, що пакет акцій ПАТ „Одеська ТЕЦ" у розмірі 99,989 % та управління корпоративними правами належить державі в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, а тому даний пункт підлягає визнанню недійсним.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статтей 525, 526, 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно пунктів 1, 2 ст. 193 Господарського Кодексу України:

1. Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

2. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 7.2. Договору сторони погодили, що у разі невиконання ПАТ „Одеська ТЕЦ" умов п. 6.1. Договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити ПАТ „НАК „Нафтогаз України", крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

З огляду на зазначене, колегія суддів не погоджується із твердженнями скаржника про те, що п. 7.2 Договору не відповідає чинному законодавству, оскільки місцевий господарський суд вірно зазначив, що при укладенні Договору, сторони в рамках чинного законодавства України на власний розсуд визначили розмір пені, що стягується за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що посилання ПАТ „Одеська ТЕЦ" щодо завдання шкоди інтересам держави є необґрунтованим, оскільки ПАТ „ПАК „Нафтогаз України" також є підприємством, 100% акцій яких належить державі в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (Постанова КМУ від 25.05.1998р. №747), а тому стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання зобов'язань є засобом захисту майнового інтересу Держави.

Посилання скаржника на те, що ухвалою суду від 15.06.2001 р. було порушено провадження по справі про банкрутство ПАТ "ОДЕСЬКА ТЕЦ" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, спростовуються, з огляду на наступне:

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом", мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду (стаття 12 цього Закону).

Конкурсні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника.

Поточні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

З аналізу норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вбачається, що дія мораторію розповсюджується на конкурсну заборгованість - вимоги кредиторів, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство боржника, та не поширюється на поточну заборгованість - це вимоги, що виникли після порушення справи.

Матеріалами справи підтверджено, що грошові вимоги ПАТ „НАК „Нафтогаз України" виникли лише 23.12.2014 р., внаслідок прийняття рішення у даній справі, тобто після відкриття процедури банкрутства, а отже зазначені вимоги у розумінні Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", є поточними.

Наведене свідчить про те, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів, накладеного в межах розгляду справи № 17-2-18/01-5010 не поширюється на вимоги ПАТ „НАК „Нафтогаз України", оскільки термін виконання грошових зобов'язань за вимогами позивача до ПАТ „Одеська ТЕЦ" настав після введення мораторію.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду винесено при повному з'ясуванні та дослідженні всіх обставин справи з правомірним застосуванням норм діючого законодавства, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99; 101-105 ГПК України, суд -

Постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 23.12.2014 р. у справі № 916/4517/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписано 17.03.2015 р.

Головуючий суддя Н.В. Ліпчанська

Суддя В.А. Лисенко

Суддя П.Ф. Мацюра