номер провадження справи 8/30/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015 Справа № 908/784/15-г

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (87031, АДРЕСА_1

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Фірма верхнього одягу «Фея» (87515, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Георгіївська, 2)

про стягнення 109654 грн. основного боргу за товар, поставлений за накладними № ПН-0000010 від 26.01.2012 р., № ПН-0000024 від 26.01.2012 р., 27161 грн. 20 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 9868 грн. 86 коп. річних відсотків

Суддя Попова І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, дов. від 03.07.2014 р.

від відповідача: Романюк А.В., дов. від 05.01.2015 р.

Заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 109654 грн. основного боргу за товар, поставлений за накладними № ПН-0000010 від 26.01.2012 р., № ПН-0000024 від 26.01.2012 р., 27161 грн. 20 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 9868 грн. 86 коп. річних відсотків.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 12.03.2015р.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених в позові, відповідно до ст.ст. 202, 205, 218, 526, 610, 612 ЦК України, ст. ст. 173, 175, 193 ГК України. В обґрунтування вимог вказує, що за прибутковими накладними № ПН0000010 від 26.01.2012 р. та ПН-0000024 від 26.01.2012 р. позивач передав відповідачу товар на загальну суму 269654 грн. На оплату поставленого товару позивачем пред'явлено відповідачу рахунок № 5 від 26.01.2012 р. на суму 269654 грн. Відповідач здійснив часткову оплату вказаного рахунку в розмірі 160000 грн. Зобов'язання щодо оплати отриманого товару відповідач виконав частково, внаслідок чого за останнім склалася заборгованість в сумі 109654 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань до стягнення заявлено 9868 грн. 86 коп. річних процентів, нарахованих за період з 03.02.2012 р. по 02.02.2015 р., та 27161 грн. 20 коп. втрат від інфляції грошових коштів, нарахованих за період з лютого 2012 р. по грудень 2014 р.

Відповідач заперечив проти заявлених позовних вимоги. У відзиві на позов вказує, що вимоги заявлені позивачем поза визначених законом строків позовної давності. Крім того, зазначає, що господарським судом Запорізької області розглядається справа № 905/4110/14-908/4825/14 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ПАТ «ФіВО «Фея» про стягнення заборгованості за отримані відповідно до договорів № 10 від 16.01.2012 р. та № 1 від 03.01.2013 р. товари. Позивач обґрунтовує наявність зобов'язання відповідно до договору №10, у тому числі прибутковими накладними № ПН-0000010 від 26.01.2012 р., ПН-0000024 від 26.01.2012 р. При цьому надає до суду виписку № 8 за 14.03.2012 р., відповідно до якої вартість сплаченого за рах. № 5 товару складає 160000 грн. і виписку № 6 від 06.03.2012 р., відповідно до якої вартість сплаченого товару складає 188005 грн. (у тому числі, згідно рахунку № 5 в розмірі 109654 грн.)

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу України, зокрема, з правочинів, якими в силу ст. 202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочини можуть вчинятися в усній та письмовій формі. При цьому письмовою формою вважається як підписання одного документу, так і обмін листами, телеграмами тощо, з яких вбачається, що сторони правочину досягли згоди по всіх істотних умовах, необхідних для договорів даного виду. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Відповідно до ст.. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать вивчені матеріали, за прибутковою накладною № ПН-0000010 від 26.01.2012 р. та № ПН-0000024 від 26.01.2012 р. Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач по справі) передала, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма верхнього одягу «Фея» (відповідач по справі) прийняло товар на загальну суму 269654 грн., про що свідчить підпис представника відповідача на зазначеній накладній, скріплений печаткою товариства. На оплату отриманого відповідачем товару позивачем пред'явлено рахунок № 5 від 26.01.2012 р. на суму 269654 грн.

Статтею 180 ГК України встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. З огляду на вищезазначені документи суд доходить до висновку, що ТОВ «Фірма верхнього одягу «Фея» та ФОП ОСОБА_1 вчинено правочин купівлі-продажу внаслідок досягнення ними згоди по всіх істотних умовах, необхідних для укладення угод купівлі-продажу, а саме: щодо найменування продукції, ціни за одиницю виміру, загальній вартості, що підлягає сплаті. Внаслідок вчинення правочину у сторін виникають певні зобов'язання.

Як свідчить позивач, в порушення вимог закону відповідач зобов'язання щодо оплати отриманої продукції виконав частково в розмірі 160000 грн. Згідно представленого позивачем розрахунку за відповідачем склалася заборгованість в розмірі 109654 грн.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Як встановлено в судовому засіданні, заявлену до стягнення суму заборгованості в розмірі 109654 грн. відповідачем сплачено до порушення провадження по справі, про що свідчать надані ним платіжні документи - виписка № 6 від 06.03.2012 р., відповідно до якої товариством «Фірма верхнього одягу «Фея» сплачено 188005 грн., а саме: згідно рахунку № 4 від 18.01.2012 р. - 78351 грн., та згідно рахунку № 5 від 26.01.2012 р. Таким чином, сума сплачена за рахунком № 5 складає 109654 грн. Провадження по даній справі порушено ухвалою від 10.02.2015 р. Таким чином, в позові про стягнення заборгованості в розмірі 109654 грн. судом відмовляється, оскільки вказану суму позивачем заявлено до стягнення безпідставно.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що позивачем безпідставно заявлено до стягнення суму основного боргу, яка сплачена відповідачем, в задоволенні вимоги про стягнення 9868 грн. 86 коп. річних процентів, нарахованих за період з 03.02.2012 р. по 02.02.2015 р., та 27161 грн. 20 коп. втрат від інфляції грошових коштів, нарахованих за період з лютого 2012 р. по грудень 2014 р., відмовляється.

З урахуванням встановлених у справі обставин судом не досліджується питання застосування наслідків спливу строків позовної давності.

В задоволенні позову відмовляється.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 20 березня 2015 року.

Суддя І.А. Попова