ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2015 р.Справа № 916/4383/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Ліпчанської Н.В.

Суддів Лисенко В.А., Ярош А.І.

При секретарі судового засідання Молодові В.С.

За участю представників сторін:

Від позивача - Моісєєв Д.А., за довіреністю № 69 від 25.12.2014 р.;

Від відповідача - Карпюк Т.С., за довіреністю № 227 від 19.06.2014 р.

Розглянувши апеляційні скарги Державного підприємства "Іллічівський морський торгівельний порт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Алді"

на рішення господарського суду Одеської області від 22.12.2014 р.

по справі № 916/4383/14

за позовом Державного підприємства "Іллічівський морський торгівельний порт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алді"

про стягнення 43 732,98 грн.,

Встановив:

В жовтні 2014 року Державне підприємство "Іллічівський морський торгівельний порт" (Далі - ДП „ІМТП") звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алді" (Далі - ТОВ „Алді") про стягнення заборгованості з компенсації земельного податку в сумі 36461,66 грн., 3% річних в сумі 2458,49 грн. та інфляційних втрат в сумі 4812,83 грн. (а.с. 2 - 3).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ДП „ІМТП" вказує на те, що 7.04.2002 року між ним, ТОВ „Алді" та ДП „База матеріально-технічного забезпечення" був укладений договір № 97-О про спільну діяльність (Далі - Договір), відповідно до п.п. 1.1. п. 1 якого, сторони здійснюють спільну діяльність зі створення та експлуатації комплексу для організації здійснення посадовими особами державних органів митного, санітарного, екологічного та інших видів контролю та пропуску через державний кордон державний кордон України імпортних транзитних вантажів, що вивозяться з порту автотранспортом з виконанням про цьому вантажно-розвантажувальних робіт, необхідних операцій і агентського обслуговування вантажів та автотранспорту та надання інших послуг, що випливають з необхідності митного контролю та оформлення (а.с. 7 - 14).

29.03.2003 р., у зв'язку зі скасуванням державної реєстрації ДП „База матеріально-технічного забезпечення", між ДП „ІМТП" та ТОВ „Алді" була укладена додаткова угода №1 до Договору, відповідно до п. 1 якої, було внесено зміни до преамбули Договору і її було викладено у такій редакції: „Сторони договору є суб'єктами господарської діяльності зі статусом юридичної особи: ДП „Іллічівський морський торговельний порт", Україна, платник податку на прибуток на загальних умовах в особі начальника порту Єрьоменко А.В., який діє на підставі Статуту порту, з однієї сторони, ТОВ „Алді", платник податку на прибуток на загальних умовах в особі директора Гудко Д.В., який діє на підставі Статуту товариства, з другої сторони (а.с. 15 - 17).

16.07.2007 р. між сторонами була укладена додаткова угода до Договору, якою було доповнено п. 4.2. договору таким абзацом: „За рахунок спільної діяльності компенсуються Порту витрати по оплаті земельного податку на земельну ділянку відповідної території, фактично передану Портом у спільну діяльність в рамках договору. Компенсація земельного податку здійснюється з початку дії договору спільної діяльності на підставі рахунку Порту з додатком відповідних копій платіжних і інших документів, підтверджуючих оплату земельного податку. Товариство як сторона, що здійснює розпорядження рахунком і ведення загальних справ учасників, зобов'язане перераховувати Порту компенсацію земельного податку, на протязі 5-ти банківських днів з дати отримання Товариством рахунку з додатком платіжних і інших підтверджуючих документів." (а.с. 18).

ДП „ІМТП" зазначає, що на виконання умов Договору, ним були виставлені рахунки ТОВ „Алді" на загальну суму 36 461,66 грн., та вказує, що заборгованість ТОВ „Алді" в розмірі 36 461,66 грн. підтверджується підписаними між сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 19 - 52), актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.07.2012 року, актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.07.2012 року та станом на 01.07.2013 року (а.с. 62 - 65).

ТОВ „Алді", в порушення умов Договору, без поважних причин не оплатило виставлені йому рахунки, а тому ДП „ІМТП", відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, здійснило нарахування 3% річних від простроченої суми, що складають 2 458,49 грн., а також інфляційні за весь час прострочення в сумі 4 812,83 грн.

24.11.2014 р. до господарського суду Одеської області від ТОВ „Алді" надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 90 - 96).

ТОВ „Алді" вказує на те, що додатковими угодами неодноразово вносились зміни до умов договору №97-О від 07.04.2002 року, у тому числі стосовно конкретних внесків сторін у спільну діяльність та розміру їх часток, та виключення з вкладів майна, що раніше передавалось. Згідно додаткової угоди №4 від 03.11.2003 року внесок ТОВ „Алді" складав 44,9%, а внесок ДП „ІМТП" 55,1 % від загального внеску сторін. Відповідно до п.5.3. договору про спільну діяльність №97-О, загальний прибуток, що належатиме сторонам, поділяється між ними пропорційно внескам у спільну діяльність, у будь-якому випадку доля прибутку порту не може бути меншою 55,1%. В процесі діяльності за договором склад №27 Порту, за рахунок коштів ТОВ „Алді" було реконструйовано в митно-складський комплекс, який було введено в експлуатацію рішенням Виконкому Іллічівськом міської ради Одеської області №369 від 29.03.2007 року.

В подальшому 06.02.2009 року на виконання рішення Виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 29.01.2009 року № 119 видано державі в особі Міністерства транспорту та зв'язку України та ТОВ „Алді" відповідне свідоцтво про право власності на будівлі та споруди митно-складського комплексу. Також рішенням господарського суду Одеської області від 23.01.2012 року у справі №11/17-5110-2011, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.07.2012 року та Вищого господарського суду України від 25.09.2012 року, договір №97-О про спільну діяльність від 07.04.2002 року було розірвано (а.с. 113 - 123).

Рішенням господарського суду Одеської області від 06.06.2013 року у справі №916/1108/13 (залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01.08.2013 р.) було задоволено позов Міністерства Інфраструктури України про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 29.01.2009 року № 119 „Про видачу Державі в особі Міністерства транспорту та зв'язку України і ТОВ „Алді" свідоцтва про право власності на будівлю та споруди митно-складського комплексу (а.с. 124 - 131).

Єдиною підставою для визнання рішення недійсним було відсутність згоди органу управління - Міністерства інфраструктури України. За ствердженнями відповідача, ТОВ „Алді" після розірвання договору про спільну діяльність неодноразово зверталось до порту щодо подальшого спільного використання майна комплексу, та з пропозиціями про викуп частки в нерухомому майні та проведення розрахунків між сторонами учасниками спільної діяльності, але вони були залишені без уваги.

Як вказує відповідач, на теперішній час порт фактично з 18.07.2012 року одноосібно володіє майном комплексу, та використовує його в своїй господарській діяльності, не оформивши відповідні документи. Тому порт не має права вимагати від ТОВ „Алді" виконання окремих зобов'язань спільної діяльності перед портом, до розрахунків з третіми особами. Наразі відповідач послався на положення ч. 3 ст. 1141 ЦК України, за якими учасники спільної діяльності несуть солідарну відповідальність за невиконання спільних зобов'язань щодо третіх осіб. Як вказує відповідач, на момент розгляду справи не проведені розрахунки між сторонами учасниками спільної діяльності та третіми особами, в тому числі органами державної податкової служби із зобов'язань, які виникають після передачі майна учасникам такого договору.

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.12.2014 року (суддя - Петров В.С.) позов було задоволено частково. Суд стягнув з ТОВ „Алді" на користь ДП „ІМТП" 17 693,12 грн. заборгованості з відшкодування земельного податку; 1 180,82 грн. - 3 % річних, 2 813, 37 грн. інфляційних витрат, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 906,01 грн. В задоволенні решти частини позовних вимог було відмовлено (а.с. 214 - 218).

Мотивуючи дане рішення місцевий господарський суд, посилаючись на норми ст.ст. 11, 14 - 16, 202, 509, 525, 526, 530, 610, 625, 626, 629, 630, 1130, 1131 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 175, 193 Господарського Кодексу України, ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального Кодексу України, п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 розділу I, п.п. „б" п. 185.1 ст. 185, п.п. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188 розділу V Податкового Кодексу України, вказав, що позовні вимоги ДП „ІМТП" обґрунтовані частково, відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Місцевий господарський суд вказав на те, що вимоги ДП „ІМТП" про стягнення з ТОВ „Алді" компенсації земельного податку у вигляді основної суми (без ПДВ) є обґрунтованими по наступним актам: від 31 травня 2012 р. № Пр/13622 в розмірі 6942,87 грн., від 30 червня 2012 року № Пр/15811 в розмірі 6942,87 грн., від 31 липня 2012 року № Пр/18251 в розмірі 3807,38 грн., всього 17 693,12 грн. Щодо вимог ДП „ІМТП" про стягнення решти суми в розмірі 18 768,54 грн. суд першої інстанції зазначив, що вказана сума є податком на додану вартість, яка додавалась позивачем до суми компенсації земельного податку.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2 458,49 грн. та інфляційних втрат в розмірі 4 812,83 грн. місцевий господарський суд зазначив наступне:

В укладеному сторонами по справі договорі не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Враховуючи вищенаведене та несвоєчасне виконання ТОВ „Алді" зобов'язання щодо компенсації земельного податку, суд вважає, що ДП „ІМТП" має право нараховувати 3% річних на відповідну суму боргу. Враховуючи встановлену судом суму боргу по актам і рахункам від 31 травня 2012 р. № Пр/13622 в розмірі 6942,87 грн., від 30 червня 2012 року № Пр/15811 в розмірі 6942,87 грн., від 31 липня 2012 року № Пр/18251, суд вважає можливим нарахування 3% річних на вказані суми по кожному окремому рахунку. В свою чергу судом з огляду на наданий позивачем розрахунок 3% річних (а.с. 53) здійснено перерахунок річних:

- на суму 6942,87 грн. по рахунку № Пр/13622 за період прострочення з 27.06.2012 р. до 06.10.2014 р. (832 дн.), що складають 474,78 грн. (6942,87 грн. /100% х 3% / 365 дн. х 832 дн.);

- на суму 6942,87 грн. по рахунку № Пр/15811 за період прострочення з 14.07.2012 р. до 06.10.2014 р. (815 дн.), що складають 465,08 грн. (6942,87 грн. /100% х 3% / 365 дн. х 815 дн.);

- на суму 3807,38 грн. по рахунку № Пр/18251 за період прострочення з 28.08.2012 р. до 06.10.2014 р. (770 дн.), що складають 240,96 грн. (3807,38 грн. /100% х 3% / 365 дн. х 770 дн.).

Таким чином, загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з ТОВ „Алді", складає 1180,826 грн.

Місцевим господарським судом здійснено перерахунок інфляційних нарахувань з урахуванням встановленої судом суми боргу по актам і рахункам від 31 травня 2012 р. № Пр/13622 в розмірі 6942,87 грн., від 30 червня 2012 року № Пр/15811 в розмірі 6942,87 грн., від 31 липня 2012 року № Пр/18251. Зокрема:

- розмір інфляційних збитків на суму 6942,87 грн. по рахунку № Пр/13622 за період прострочення з 27.06.2012 р. до 06.10.2014 р. складатиме 1138,63 грн. (6942,87 грн. (сума боргу) х 1,164 (сукупний індекс інфляції) - 6942,87 грн.);

- розмір інфляційних збитків на суму 6942,87 грн. по рахунку № Пр/15811 за період прострочення з 14.07.2012 р. до 06.10.2014 р. складатиме 1138,63 грн. (6942,87 грн. (сума боргу) х 1,164 (сукупний індекс інфляції) - 6942,87 грн.);

- розмір інфляційних збитків на суму 3807,38 грн. по рахунку № Пр/18251 за період прострочення з 28.08.2012 р. до 06.10.2014 р. складатиме 647,26 грн. (3807,38 грн..(сума боргу) х 1,170 (сукупний індекс інфляції) - 3807,38 грн.).

Таким чином, розмір інфляційних втрат, що підлягають стягненню з ТОВ „Алді" складають 2 813,37 грн.

Відтак, загальна сума заборгованості відповідача, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 21 687,31 грн. (17 693,12 грн. основного боргу + 1 180,82 грн. 3% річних + 2 813,37 грн. інфляції).

Не погоджуючись із винесеним рішенням місцевого господарського суду, 16.01.2015р. ТОВ „Алді" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог ДП „ІМТП".

Скаржник вважає, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині вимог, які було задоволено судом, з наступних підстав: незастосування до спірних правовідносин ст.606 ЦК України, ч.3 ст.1141 ЦК України, та неправильного застосування ч.2 ст.625 ЦК України.

16.01.2015р. ДП „ІМТП" теж звернулось до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду по даній справі змінити, задовольнивши його позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт частково не погоджується з прийнятим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованого ПДВ на суму компенсації земельного податку у зв'язку із неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 1130, 1131 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без мети створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить закону. Умови договору про спільну діяльність, у т.ч. координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Так, укладений між сторонами по справі договір про спільну діяльність є підставою для виникнення у сторін за цим договором відповідних зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином згідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП „Іллічівський морський торговельний порт" та ТОВ „Алді" були складені акти здачі-прийняття робіт від 31 травня 2012 року № Пр/18906 Р на суму 1075,07 грн., № Пр/22681 Р на суму 1075,07 грн., № Пр/26251 Р на суму 1075,07 грн., № Пр/30282 Р на суму 1075,07 грн., № Пр/34797 Р на суму 1075,07 грн., № Пр/40678 Р на суму 1075,07 грн., № Пр/44967 Р на суму 1075,07 грн., № Пр/49540 Р на суму 1075,07 грн., № Пр/54255 Р на суму 1075,07 грн., № Пр/5316 Р на суму 1075,07 грн., № Пр/7762 Р на суму 1388,57 грн., № Пр/7767 Р на суму 313,51 грн., № Пр/8782 Р на суму 1388,57 грн., № Пр/11779 Р на суму 1388,57 грн., № Пр/13622 на суму 8331,44 грн.), від 30 червня 2012 року № Пр/15811 на суму 8331,44 грн., від 31 липня 2012 року № Пр/18251 на суму 4568,86 грн., всього на загальну суму 36461,66 грн. За ствердженнями позивача, вказана сума підлягає відшкодуванню з боку відповідача як компенсація земельного податку згідно п. 4.2 договору.

Наразі, як вбачається з наявних в матеріалах справи копій рахунків від 31 травня 2012 року (№ Пр/18906 Р, № Пр/22681 Р, № Пр/26251 Р, № Пр/30282 Р, № Пр/34797 Р, № Пр/40678 Р, № Пр/44967 Р, № Пр/49540 Р, № Пр/54255 Р, № Пр/5316 Р, № Пр/7762 Р, № Пр/7767 Р, № Пр/8782 Р, № Пр/11779 Р, № Пр/13622) від 30 червня 2012 року № Пр/15811, від 31 липня 2012 року № Пр/18251 сама основна сума сплаченого позивачем земельного податку була часткова зарахована відповідачем, крім актів і рахунків від 31 травня 2012 р. № Пр/13622 на суму 8331,44 грн. (у т.ч. основна сума - 6942, 87 грн., ПДВ - 1388,57 грн.), від 30 червня 2012 року № Пр/15811 на суму 8331,44 грн. (у т.ч. основна сума - 6942, 87 грн., ПДВ - 1388,57 грн.), від 31 липня 2012 року № Пр/18251 на суму 4568,86 грн. (у т.ч. основна сума - 3807,38 грн., ПДВ - 761,48 грн.).

З огляду на вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що стягнення решти суми в розмірі 18 768,54 грн. - є податком на додану вартість, що позивачем додавалась до суми компенсації земельного податку.

Умови п. 4.2 договору передбачають виключно відшкодування сплаченого земельного податку, на який згідно чинного законодавства ПДВ не нараховується. Докази сплати позивачем вказаного ПДВ у складі земельного податку та понесення відповідних витрат, які підлягають відшкодуванню в розумінні п. 4.2 договору, позивач не надав та в матеріалах справи такі докази відсутні. Так, позивачем не надано відповідних податкових накладних на спірну суму, виписаних відповідачу.

Той факт, що у вищенаведених актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) сума ПДВ зазначена як складова вартості послуг, не змінюють правову природу суми компенсації земельного податку на вартість послуги, оскільки відшкодування витрат за використання земельної ділянки не є послугою в розумінні Податкового кодексу України, на вартість якої може нараховуватись ПДВ.

Підпунктом 14.1.147 п.14.1 ст. 14 розділу І Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Відповідно до ст. 269, 270 розділу ХІІІ вказаного Кодексу платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об'єктами оподаткування - земельні ділянки, які перебувають у власності.

Підпунктом „б" п.185.1 ст.185 розділу V Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 розділу V Податкового кодексу України.

Судова колегія, з огляду на вказані положення Податкового кодексу України, погоджується із висновком місцевого господарського суду стосовно безпідставності донарахування позивачем до суми земельного податку, що має відповідач компенсувати, суми ПДВ. При цьому судом першої інстанції вірно не прийняті до уваги посилання позивача на листи № 1029/10/11-017 від 08.10.2013 року та № 2658/10/28-08-48/12 від 13.05.2014 року Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про надання податкової консультації. У вказаних листах йде мова про орендну плату, а не земельний податок, що підлягає компенсації відповідачем згідно п. 4.2 договору, що передбачають виключно компенсацію земельного податку, а не ПДВ.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред'явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов'язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

З огляду на зазначене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що позивач має право нараховувати 3% річних на відповідну суму боргу. Враховуючи встановлену судом суму боргу по актам і рахункам від 31 травня 2012 р. № Пр/13622 в розмірі 6942,87 грн., від 30 червня 2012 року № Пр/15811 в розмірі 6942,87 грн., від 31 липня 2012 року № Пр/18251, суд вважає правомірним нарахування 3% річних на вказані суми по кожному окремому рахунку. Крім того, колегія суддів вважає правомірним перерахунок 3 % річних на вказані суми по кожному окремому рахунку (а.с. 53).

З урахуванням Рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених в листі від 03.04.1997 р. N 62-97р., судом першої інстанції правомірно здійснено перерахунок інфляційних нарахувань з урахуванням встановленої судом суми боргу по актам і рахункам від 31 травня 2012 р. № Пр/13622 в розмірі 6942,87 грн., від 30 червня 2012 року № Пр/15811 в розмірі 6942,87 грн., від 31 липня 2012 року № Пр/18251.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду винесено при повному з'ясуванні та дослідженні всіх обставин справи з правомірним застосуванням норм діючого законодавства, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99; 101-105 ГПК України, суд -

Постановив:

Апеляційні скарги Державного підприємства "Іллічівський морський торгівельний порт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Алді" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 22.12.2014р. у справі № 916/4383/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписано 23.02.2015 р.

Головуючий суддя Н.В. Ліпчанська

Суддя В.А. Лисенко

Суддя А.І. Ярош