КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2015 р. Справа№ 910/24946/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Глотова С.О. (довіреність №155/1/03-28/5 від 06.01.2015 р.)

від третьої особи - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед»

на рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2014 р.

у справі №910/24946/14 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед»

до Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоя Миколаївна

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» про визнання виконавчого напису №1427 від 11.07.2014 р. вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.11.2014 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Шевчук Зою Миколаївну.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.12.2014 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник позивача в судове засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте через відділ інформаційного забезпечення суду від третьої особи надійшла заява про розгляд даної справи без участі третьої особи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача та третьої особи.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами від 30.01.2015 р. та від 09.02.2015 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

15.11.2013 р. між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець) з одної сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» (орендар) з другої сторони, а також Комунальним підприємством «Київжилоспецексплуатація» було укладеного договір № 1413 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 22 травня 2013 р. № 346/9403 «Про затвердження переліку нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва, право оренди яких виборюється на конкурсних засадах» та рішення конкурсної комісії з питань оренди майна територіальної громади міста Києва Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.08.2013 р. протокол № 21 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва; далі - об'єкт оренди, яке знаходиться за адресою: вул. Приозерна, буд. № 2 літ. А. для розміщення складу.

Пунктами 3.1, 3.2 та 3.3 договору оренди передбачено, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженою рішенням Київради від 22.09.2011 р. №34/6250. Розмір орендної плати згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього договору за серпень 2013 р. становить 8100,00 грн. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці. Крім орендної плати орендар сплачує компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою на якій розташовано об'єкт оренди, яка складає 460,95 грн.

Згідно п. 3.7 договору, орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця.

Як зазначає відповідач, позивачем було порушено строки сплати орендних платежів за договором, у зв'язку з чим він направив позивачу вимогу від 20.03.2014 р. № 155/1/03-1080 про сплату заборгованості у розмірі 60590,57 грн. (отримана позивачем 25.06.2014 р.) та рахунок попередження від 28.04.2014 р. № 155/1/03-1616 (отримана позивачем 07.05.2014 р.).

Рахунком-попередженням зазначено, що заборгованість ТОВ «Діамед» за період з 01.01.2014 р. по 30.04.2014 р. з орендної плати становить 39426,70 грн. та 3 % річних - 222,43 грн.

У свою чергу, враховуючи наявність заборгованості позивача по сплаті орендних платежів, відповідач 03.07.2014 р. звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. щодо вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за договором оренди.

11.07.2014 р. приватним нотаріусом на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 117 було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 1427, про звернення стягнення на невиплачену в строк заборгованість по орендній платі, з боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація».

Зазначена вище заборгованість виникла на підставі договору № 1413 від 15.11.2013 р. про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду для розміщення складу в будинку № 2 літ. А на вулиці Приозерній, що був укладений між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед», з другої сторони та Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація». Строк платежу за яким настав 01.01.2014 р. Період за який стягується заборгованість з 01.01.2014 р. по 30.04.2014 р.

За рахунок коштів, запропоновано задовольнити вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» в сумі 40677,40 грн., з яких: сума боргу (орендна плата без пені) за період з 01.01.2014 р. по 30.04.2014 р. складає - 39426,27 коп.; сума пені за період з 01.01.2014 р. по 24.04.2014 р. складає - 1028,70 грн.; сума відповідальності за порушення грошового зобов'язання за період з 01.01.2014 р. по 24.04.2014 р. складає 222,43 грн., а також 1700,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису.

В свою чергу, підставою звернення позивача з позовом є те, що він вважає, що виконавчий напис, суперечить ст. 88 Закону України «Про нотаріат», та вчинений всупереч п. 3.1 глави 16 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 р. № 296/5, оскільки заборгованість позивача перед відповідачем не є безспірною, і нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було перевірено безспірність вимог відповідача. Крім того, позивачем зазначено про те, що при вчиненні виконавчого напису № 1427 від 11.07.2014 р. приватним нотаріусом було невірно зазначено пункт постанови Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі вчинення виконавчих написів нотаріусів від 29.06.1999 р. № 1172.

Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 50 Закону України «Про нотаріат», спір про право, оснований на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача.

Згідно ч. 3 ст. 15 ГПК України, справи у спорах за участю боржника і стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача або за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса за вибором позивача.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 р. «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК. При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК, статей 1 і 3 названого Закону нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 9 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р., для одержання виконавчого напису у зв'язку з наявністю заборгованості з орендної плати за користування державним та комунальним майном подаються: а) оригінал договору оренди; б) засвідчена стягувачем копія рахунка, надісланого боржникові, з відміткою про непогашення після вручення письмового попередження.

Умовами пункту 1.1. розділу 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р., № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Відповідно до пункту 3.1. розділу 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р., № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на підставі виконавчих написів.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172 (п. 3.2. р. 3 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р., № 296/5).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172 (п. 3.5. р.3 гл.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р., № 296/5).

Відповідно до п. 5.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р., № 296/5, виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа, що встановлює заборгованість.

Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається господарським кодексом, іншими законами.

Посилання позивача а апеляційній скарзі на те, що виконавчий напис, вчинений 11.07.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. за договором № 1413 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 15.11.2013 р., та зареєстрований в реєстрі за № 1427 - суперечить ст. 88 Закону України «Про нотаріат», та вчинений всупереч п. 3.1 глави 16 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 р. № 296/5, оскільки заборгованість позивача перед відповідачем не є безспірною, і нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було перевірено безспірність вимог відповідача, оскільки відповідачем не були надіслані позивачу копії рахунку з відміткою про непогашення заборгованості, як те передбачено п. 9 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172 - судом відхиляється як безпідставне та необґрунтоване з огляду на те, що ні вимогами Закону України «Про нотаріат», ні вимогами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р., № 296/5, не передбачено обов'язку нотаріуса перевіряти безспірність вимог стягувача, адже на нотаріусів покладено обов'язок по вчиненню відповідних виконавчих написів за наявності обумовленого законом переліку документів, наведених у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р.

В свою чергу, матеріалами справи підтверджується, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу при надходженні заяви відповідача про вчинення виконавчого напису разом з доданими документами згідно наведеного вище у рішенні переліку - правомірно прийшов до висновку, що Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» було надані всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, обумовлені п. 9 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р., зокрема надано документи, які підтверджують заборгованість та надано докази, що заявник звертався з вимогами до позичальника про погашення заборгованості, у зв'язку з чим і було вчинено виконавчий напис.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє посилання позивача на те, що приватним нотаріусом було невірно зазначено пункт Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі вчинення виконавчих написів нотаріусів від 29.06.1999 р. № 1172, оскільки помилкове зазначення на самому виконавчому написі невірного пункту Переліку документів, жодним чином не впливає на його чинність, дійсність та виконання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний позивачем виконавчий напис, вчинений 11.07.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. за договором № 1413 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 15.11.2013 р., зареєстрований в реєстрі за № 1427 - вчинено у відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат» та у відповідності до вимог пункту 1.1. розділу 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р., № 296/5, а тому підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню - у суду відсутні.

А відтак, вимога позивача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11.07.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. за договором № 1413 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 15.11.2013 р., та зареєстрованого в реєстрі за № 1427 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2014 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2014 р. у справі №910/24946/14 залишити без змін.

Справу №910/24946/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун