КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2015 р. Справа№ 910/15271/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2, договір про надання правової допомоги № б/н від 03.03.2015;

від відповідача - Мануілова Я.І., довіреність № 10-94-8/д від 19.02.2014;

від третьої особи - приватного акціонерного товариства "Фінансова компанія "Укрнафтогаз" - представник не прибув;

від третьої особи - публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2014 у справі № 910/15271/14 за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Укрнафта", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного акціонерного товариства "Фінансова компанія "Укрнафтогаз" та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" про стягнення 60 001,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення невиплачених дивідендів в сумі 60 001,81 грн., 3% річних в сумі 4 402,05 грн. та інфляційних втрат в сумі 2 034,25 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.12.2014 у справі № 910/15271/14 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 33 660, 62 грн. заборгованості, 3% річних в сумі 2 484, 43 грн. та інфляційні в сумі 98, 14 грн.

При ухваленні рішення по даній справі в частині задоволення вимог (про стягнення дивідендів за 2006 та 2007 роки) суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем зобов'язання з виплати дивідендів.

Разом з тим, з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення дивідендів за 2008 рік, місцевим господарським судом відмовлено у задоволенні зазначеної частини позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2014 у справі № 910/15271/14 скасувати в частині задоволення вимоги про стягнення дивідендів за 2006 рік та прийняти в цій частині нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскільки перерахування позивачу дивідендів за 2006 рік вже здійснювалось, проте з обставин, що не залежали від відповідача позивачем зазначені кошти не отримано, відповідач звільнений від обов'язку їх повторної виплати.

Крім цього, апелянт зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення дивідендів за 2006 рік.

Також, скаржник посилається на непідвідомчість даного спору господарським судам.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні 23.03.2015 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні 23.03.2015 проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Треті особи не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від третіх осіб до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін та третіх осіб не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

За наведених обставин, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Загальними зборами акціонерів ВАТ "Укрнафта" 26.01.2010, зокрема, було прийнято рішення про розподіл прибутку за 2006-2008 роки та затвердження строку і порядку виплати дивідендів.

Так, Загальні збори акціонерів постановили:

1) Сто відсотків отриманого за підсумками фінансово-господарської діяльності у 2006 році чистого прибутку, що складає грн., розподілити наступним чином: ,80 грн. спрямувати на виплату дивідендів, 475875,20 грн. спрямувати на розвиток Товариства. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 44,48 грн. Виплату дивідендів за 2006 рік акціонерам розпочати 01.08.2010 та закінчити 01.08.2011;

2) Сто відсотків отриманого за підсумками фінансово-господарської діяльності у 2007 році чистого прибутку, що складає грн. розподілити наступним чином: ,20 грн. спрямувати на виплату дивідендів, 451401,80 грн. спрямувати на розвиток Товариства. Розмір дивідендів, що припадає па одну акцію, становить 22,82 грн. Виплату дивідендів за 2007 рік акціонерам розпочати 29.01.2010 та закінчити 01.08.2011;

3) Сто відсотків отриманого за підсумками фінансово-господарської діяльності у 2008 році чистого прибутку, що складає гривень, розподілити наступним чином: ,10 грн. спрямувати па виплату дивідендів, 432199,90 грн. спрямувати на розвиток товариства. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію - 26,51 грн. Виплату дивідендів за 2008 рік акціонерам розпочати 29.01.2010 та закінчити 01.08.2010.

4) Дивіденди за 2006 - 2008 роки виплачуються у національній валюті України Відповідачем (Центральна бухгалтерія) із залученням реєстратора, Третьої особи-1. На протязі зазначених періодів дивіденди сплачуються на користь акціонерів - юридичних осіб на банківський рахунок, а на користь акціонерів - фізичних осіб - поштовим переказом або на банківський рахунок. Витрати на переказ/перерахування дивідендів здійснюються за рахунок акціонера. Відповідач сплачує дивіденди протягом зазначених періодів за наявності достовірної інформації, необхідної для своєчасної виплати дивідендів. Правління Відповідача було зобов'язано опублікувати інформацію про строки та порядок виплати дивідендів в засобах масової інформації.

Вищевказане рішення загальних зборів акціонерів було прийнято за присутності акціонерів товариства, які володіли в сукупності 49733772 акції (голоси), що складало 91,71% від загальної кількості голосів, та безпосередньо за прийняття зазначеного рішення проголосувало 49722684 голосів - 99,9777%.

Станом на дату початку виплати дивідендів за 2006 рік (01.08.2010), а також 2007 та 2008 роки (29.01.2010) позивач був учасником товариства відповідача з правом власності на 571 шт. акцій бездокументарної форми, які були знерухомлені та обліковувались на рахунку у цінних паперах у зберігача - публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", що підтверджується випискою про стан рахунку у цінних паперах.

Відповідачем на адресу позивача 22.12.2010 та 03.10.2010 було здійснено перерахування поштовим переказом дивідендів за 2006 рік в сумі 21 281, 91 грн. та за 2008 рік в сумі 12 683,98 грн.

Зазначені поштові перекази було повернуто органом поштового зв'язку через закінчення терміну зберігання.

Позивач листом від 13.07.2011 повідомив відповідача про зміну своєї адреси для поштових відправлень та реквізитів для отримання дивідендів

Проте, дивіденди за 2006 та 2008 роки повторно відповідачем позивачу не перераховувались.

Також, дивіденди за 2007 рік не були виплачені позивачу.

У зв'язку з невиплатою дивідендів відповідачем за 2006, 2007 та 2008 роки позивач звернувся до суду з позовом про їх стягнення у загальній сумі 60 001,81 грн.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про господарські товариства", право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів.

Відповідно до п.п. 5.3, 5.3.3 Статуту ПАТ "Укрнафта" акціонери мають право брати участь у розподілі прибутку товариства та отримувати його частку (дивіденди). Право на отримання частини прибутку (дивідендів) мають особи, які є акціонерами товариства на початок строку виплати дивідендів.

Отже, право на отримання частки прибутку товариства відповідача - дивідендів за 2006 - 2008 роки пропорційно частці кожного з учасників мають особи (юридичні та фізичні), які є учасниками ПАТ "Укрнафта" на початок строку виплати дивідендів за 2006 - 2008 роки, тобто на 01.08.2010 щодо дивідендів за 2006 рік та на 29.01.2010 щодо дивідендів за 2007 - 2008 роки.

Як вже зазначалось вище, станом на дату початку виплати дивідендів за 2006 рік (01.08.2010), а також 2007 та 2008 роки (29.01.2010) позивач був учасником товариства відповідача з правом власності на 571 шт. акцій бездокументарної форми.

Відповідачем позивачу станом на 01.08.2010 було здійснено нарахування на 571 шт. акцій доходу у вигляді дивідендів за 2006 рік у сумі 25398,08 з розрахунку 44,48 грн./акція; станом на 29.01.2010 було здійснено нарахування на 571 шт. акцій доходу у вигляді дивідендів за 2007 рік у сумі 13030,22 грн. з розрахунку 22,82 грн./акція, а також здійснено нарахування на 571 шт. акцій доходу у вигляді дивідендів за 2008 рік у сумі 15137,21 грн. з розрахунку 26,51 грн./акція.

Відповідно до п. 9.3 ст. 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на 29.01.2010 та 01.08.2010), податковим агентом платника податку при нарахуванні (виплаті) на його користь дивідендів, крім випадків, визначених у підпункті 4.3.17 цього Закону, є емітент корпоративних прав або за його дорученням - інша особа, яка здійснює таке нарахування (виплату). Податковим агентом при виплаті дивідендів є будь-який резидент, який нараховує дивіденди, включаючи того, що сплачує податок на прибуток підприємств у спосіб, відмінний від загального (є суб'єктом спрощених систем оподаткування), або є звільненим від сплати такого податку з будь-яких підстав. Дивіденди, які нараховані платнику податку емітентом корпоративних прав - резидентом, що є фізичною або юридичною особою, підлягають оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 7.1 статті 7 цього Закону (тобто 15%). Доходи, зазначені у цьому пункті, кінцево оподатковуються при їх виплаті за їх рахунок.

Відповідно до п. 168.1 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (5% бази оподаткування щодо доходу, нарахованого як доходи у вигляді дивідендів).

Копіями витягів зі звітного податкового розрахунку та банківських виписок підтверджується, що на виконання вищезазначених норм, відповідачем було утримано:

- з нарахованого позивачу доходу в сумі 25398,08 грн. та сплачено до бюджету в повному обсязі податок з доходів фізичних осіб за ставкою 15%, що складав 3809,71 грн. щодо суми нарахованого позивачу доходу у вигляді дивідендів за 2006 рік;

- з нарахованого позивачу доходу в сумі 13030,22 грн. та сплачено до бюджету в повному обсязі податок з доходів фізичних осіб за ставкою 5%, що складав 651,51 грн. щодо суми нарахованого позивачу доходу у вигляді дивідендів за 2007 рік;

- з нарахованого позивачу доходу в сумі 15137,21 грн. та сплачено до бюджету в повному обсязі податок з доходів фізичних осіб за ставкою 15%, що складав 2270,58 грн. щодо суми нарахованого позивачу доходу у вигляді дивідендів 2008 рік.

Отже, станом на момент виникнення у відповідача обов'язку виплатити дивіденди (за періодами з 29.01.2010 та 01.08.2010 відповідно):

- за 2008 рік на належні позивачу 571 шт. акцій відповідачем в строк з 29.01.2010 та не пізніше 01.08.2010 мало бути виплачено 12866,63 грн. (без вирахування витрат на переказ/перерахування дивідендів);

- за 2006 рік на належні позивачу 571 шт. акцій відповідачем в строк з 01.08.2010 та не пізніше 01.08.2011 мало бути виплачено 21588,37 грн. (без вирахування витрат на переказ/перерахування дивідендів);

- за 2007 рік на належні позивачу 571 шт. акцій відповідачем в строк з 29.01.2010 та не пізніше 01.08.2011 мало бути виплачено 12378,71 грн. (без вирахування витрат на переказ/перерахування дивідендів).

Також, суд погоджується зі здійсненими відповідачем вирахуваннями витрат на переказ/перерахування дивідендів, які відповідно до рішення Загальних зборів відповідача від 26.01.2010 утримуються за рахунок акціонера:

- 22.12.2010 за перерахування поштовим переказом позивачу дивідендів за 2006 рік було вирахувано 306,46 грн. плати за поштовий переказ, відтак сума перерахування становила 21281,91 грн.;

- 03.10.2010 за перерахування поштовим переказом позивачу дивідендів за 2008 рік було вирахувано 182,65 грн. грн. плати за поштовий переказ, відтак сума перерахування становить 12683,98 грн.

Як вже зазначалось, перекази дивідендів за 2006 та 2008 роки здійснювалися відповідачем за раніше повідомленою йому позивачем адресою, проте були повернуті органом поштового зв'язку через закінчення терміну зберігання.

Оскільки, відповідачем здійснювався переказ дивідендів відповідно витрати за перерахування покладаються на позивача.

Дивіденди за 2007 рік не перераховувались позивачу, отже вони підлягають виплаті без вирахування витрат на переказ/перерахування.

Дивіденди за 2006 та 2008 роки повторно відповідачем позивачу за новою адресою не перераховувались.

Також, дивіденди за 2007 рік не були виплачені позивачу.

Отже, позивач повинен був отримати :

- за 2006 рік дивідендів на суму 21281,91 грн.;

- за 2007 рік дивідендів на суму 12378,71 грн.;

- за 2008 рік дивідендів на суму 12683,98 грн.

Проте, відповідачем зобов'язання з виплати зазначених сум позивачу виконано не було, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Доводи апелянта про те, що оскільки перерахування позивачу дивідендів за 2006 та 2008 роки вже здійснювалось, проте з обставин, що не залежали від відповідача позивачем зазначені кошти отримано не було, отже він звільнений від обов'язку їх повторної виплати, є необґрунтованими.

Так, повернення органом поштового зв'язку переказу не звільняє відповідача від виконання зобов'язання щодо виплати позивачу дивідендів.

Таким чином, відповідач необґрунтовано не здійснив повторного перерахування дивідендів позивачу за новою адресою.

Відповідачем під час розгляду даної справи у суді першої інстанції заявлено про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення дивідендів.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 5 зазначеної статті за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане (п. 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.08.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

У даному випадку, Рішенням Загальних зборів акціонерів ВАТ "Укрнафта" від 26.01.2010 визначено строк виконання відповідачем зобов'язання з виплати дивідендів.

Так, постановлено виплату дивідендів за 2006 рік акціонерам розпочати 01.08.2010 та закінчити 01.08.2011; за 2007 рік розпочати 29.01.2010 та закінчити 01.08.2011; за 2008 рік розпочати 29.01.2010 та закінчити 01.08.2010.

Отже, відповідач мав виплатити позивачу дивіденди за 2006 та 2007 роки до 01.08.2011, за 2008 рік до 01.08.2010.

Враховуючи наведені положення законодавства та роз'яснення Пленуму Вищого господарського суду України від 29.08.2013 № 10 перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення дивідендів за 2006 та 2007 роки розпочався з 02.08.2011 (день, наступний за останнім днем, у який зобов'язання відповідача з виплати дивідендів за 2006 та 2007 роки мало бути виконане) та щодо вимог про стягнення дивідендів за 2008 рік з 02.08.2010 (день, наступний за останнім днем, у який зобов'язання відповідача з виплати дивідендів за 2008 рік мало бути виконане).

Отже, вказані строки, в межах яких позивач може звернутись до суду з вимогою про стягнення суми дивідендів відповідно спливають: за вимогами про стягнення дивідендів за 2006 та 2007 роки - 02.08.2014 та за вимогами про стягнення дивідендів за 2008 рік - 02.08.2013.

Позивач звернувся з даним позовом до суду згідно відбитку штампу канцелярії суду 24.07.2014.

Таким чином, позивачем було пропущено строк позовної давності лише за вимогою про стягнення дивідендів за 2008 рік в сумі 12683,98 грн.

За вимогами про стягнення дивідендів за 2006 та 2007 роки строк позовної давності пропущено не було.

З огляду на вищевикладене, доводи апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимоги про стягнення дивідендів за 2006 рік відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Згідно ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на пропуск позивачем строку позовної давності за вимогою про стягнення дивідендів за 2008 рік в сумі 12683,98 грн. суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В свою чергу, вимоги про стягнення дивідендів за 2006 та 2007 роки в сумі 33 660,62 грн. обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Також, окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 4 402,05 грн. та інфляційні втрати в сумі 2 034,25 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання в частині виплати позивачу дивідендів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 2 484, 43 грн. та інфляційних в сумі 98, 14 грн., розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.

Так, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних, нарахованих на суму дивідендів за 2008 рік, оскільки, як вже зазначалось, позивачем було пропущено строк позовної давності за цією основною вимогою.

Згідно статті 266 Цивільного кодексу України за спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги.

Крім цього, п. 5.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 Цивільного кодексу України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 Цивільного кодексу України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Доводи апелянта про непідвідомчість даного спору господарським судам відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Згідно із п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, що пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості справ цієї категорії судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 Господарського кодексу України, згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів").

Враховуючи те, що предметом даного спору є вимоги учасника юридичної особи про стягнення дивідендів даний спір є корпоративним, а отже відповідно і підвідомчім господарським судам.

Отже, доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для зміни або скасування оскаржуваного рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2014 у справі № 910/15271/14 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи № 910/15271/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко