КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Справа№ 910/3159/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

при секретарі Бурдейній Н.В.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Приватного підприємства "Вілта-Сервіс"

на ухвалу господарського суду міста Києва

від 23.12.2014 р. у справі №910/3159/14 ( суддя Полякова К.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

до Приватного підприємства "Вілта-Сервіс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Зарченко Тамара Володимирівна

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.12.2014 р. провадження у справі №910/3159/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до Приватного підприємства "Вілта-Сервіс" за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Зарченко Тамари Володимирівни про звернення стягнення на предмет іпотеки до проведення судової будівельно-технічної експертизи та повернення справи до господарського суду міста Києва зупинено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Приватне підприємство "Вілта-Сервіс" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 23.12.2014 р. у справі №910/3159/14 про зупинення провадження у справі.

Представник позивача, проти вимог, викладених в апеляційній скарзі заперечував, просив залишити їх без задоволення, ухвалу суду без змін.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились. На адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду у справі в зв'язку з тим, що директор відповідача, яка є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача перебуває за межами України, а представник за довіреністю знаходиться у відрядженні.

Клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Президія Вищого господарського суду України від 19.07.2010 р. N 04-06/113 «Про внесення змін і доповнень до деяких роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України і президії Вищого господарського суду України» зазначила наступне: господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - четвертою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Так, до клопотання про відкладення судового засідання, представник відповідача не надав належних доказів перебування у відрядженні (наказ, судова повістка, тощо), перебування директора за кордоном (наказ про відпустку, відрядження, тощо), доказів неможливості іншого представника згідно з частинами першою - четвертою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Враховуючи наявність у матеріалах справи поштових повідомлень про отримання сторонами у справі ухвали апеляційного суду про призначення справи до розгляду, приписи ст. 102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представників, що не з'явились.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного підприємства "Вілта-Сервіс" про стягнення грошових коштів.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.12.2014 року у справі призначена судова будівельно-технічна експертиза.

Ухвала суду мотивована тим, що під час розгляду справи, між сторонами виник спір щодо встановлення реальної вартості предмета іпотеки, на яке звертається стягнення у межах даного позову, а тому існує дійсна потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних у справі.

Крім того, ухвалою від 23.12.2014 року господарський суд зупинив провадження у справі до проведення судової експертизи та повернення справи з експертної установи.

Відповідач не погоджуючись з ухвалою господарського суду про зупинення провадження у справі, обгрунтовує апеляційні вимоги тим, що за приписами ст. 79 ГПК України зупинення провадження на час призначення судової експертизи є можливістю, а не обов'язковим наслідком призначення такої експертизи. Суд не врахував думки інших, крім позивача, учасників судового процесу щодо доцільності зупинення провадження у справі, що призвело до порушення прав скаржника.

Крім того, скаржник зауважує про те, що судом порушені правила виключної підсудності, оскільки спірне майно знаходиться у Київській області.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

За приписами пункту 1 частини другої статті 79 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі у випадку призначення судової експертизи, а згідно з частиною п'ятою цієї ж статті ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено.

Разом з тим, відповідно до ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Скаржник зауважує, що зупинення провадження у справі порушує його права, проте жодних доказів, вказуючих на те, що права відповідача чи інших учасників судового процесу будуть порушені не надано.

Навпаки, зі змісту ст. 41 ГПК України вбачається, що оскільки для проведення експертизи матеріали справи направляються до судово-експертної установи, у цей період часу неможливо проводити процесуальні дії, а тому зупинення проваждення ні в якій мірі не впливає на результати розгляду справи та не зачіпає права та інтереси сторін у справі.

Щодо порушень виключної підсудності, то колегія суддів звертає увагу на те, що з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. Оскільки, спірні правовідносини виникли з кредитного договору, спір розглядається за місцезнаходженням відповідача.

Крім того, предметом оскарження є ухвала господарського суду про зупинення провадження у справі, пов'язаної з призначенням господарським судом судової експертизи, а не ухвала про прийняття справи до розгляду з порушенням підсудності і не рішення господарського суду щодо вирішення спору по суті, при перевірці яких суд апеляційної інстанції уповноважений перевірити правильність застосування судом норм процесуального законодавства щодо підсудності справи. Така правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду від 19.11.2014 у справі № 914/2995/14, у якій касаційна інстанція вказала: «Доводи відповідача, викладені в касаційній скарзі, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, їм дана належна оцінка, тому відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують зроблених ним висновків, в тому числі й доводи щодо непідвідомчості розгляду даної справи господарському суду Львівської області, оскільки, як вірно вказав суд апеляційної інстанції, питання щодо передачі даної справи до господарського суду міста Києва буде вирішуватися місцевим господарським судом під час здійснення розгляду даної справи по суті заявлених вимог».

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а ухвала господарського суду є обґрунтованою і такою, що відповідає чинному законодавству.

За змістом ст.49 ГПК України судові витрати, із сплати судового збору за подання апеляційної скарги, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ПП «Вілта-Сервіс» залишити без задоволення, ухвалу господарського суду м. Києва № 910/3159/14 від 23.12.2014 р. - без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко