ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. Справа № 914/4010/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Давид Л.Л.

Зварич О.В.

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.

за участю представників:

позивача: Мартиненко О.О.

відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АЙСХАУС" б/н та б/д

на рішення Господарського суду Львівської області від 09.12.14 (суддя Пазичев В.М)

у справі № 914/4010/14

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Запоріжжя", м. Запоріжжя

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "АЙСХАУС", с. Лучиці, Львівська область

про стягнення суми основного боргу в розмірі 54 556, 72 грн. з урахуванням індексу інфляції, пені у розмірі 4 424, 16 грн., 3% річних у розмірі 618, 62 грн., штрафу у розмірі 5 260, 04 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Айс Запоріжжя" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АЙСХАУС" про стягнення суми основного боргу в розмірі 54 556, 72 грн. з урахуванням індексу інфляції, пені у розмірі 4 424, 16 грн., 3% річних у розмірі 618, 62 грн., штрафу у розмірі 5 260, 04 грн.. Позов заявлено на підставі договору поставки № 279/14 від 14.04.2014, укладеного позивачем з відповідачем.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.12.2014 у справі № 914/4010/14 позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 52 600, 47 грн основного боргу, 1 956, 25 грн інфляційних втрат, 4 424, 16 грн пені, 618, 62 грн 3% річних, 5 260, 04 грн штрафу та 1827, 00 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що позивачем представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження позовних вимог, а відповідач позов не заперечив та не спростував документально.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ТзОВ "АЙСХАУС" звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 09.12.2014, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, покликається на те, що позивачем не доведено отриманням відповідачем товару на суму 52 600, 47 грн. Зазначає, що на видаткових накладних, наданих позивачем містяться підписи, що не відповідають підписам посадових осіб відповідача.

Вказує, що термін виконання грошового зобов'язання не настав, відтак і застосування грошових санкцій є недопустимим

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.02.15 у складі колегії суддів: головуючий суддя: Юрченко Я.О., судді Зварич О.В., Хабіб М.І. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 17.03.15.

10 березня 2015 позивач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Господарського суду Львівської області від 09.12.2014 у справі № 914/4010/14 без змін з підстав його законності та обгрунтованості, апеляційну скаргу - без задоволення.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 16.03.2015 у склад колегії суддів для розгляду даної справи у зв'язку з перебуванням судді Хабіб М.І. у відпустці внесено зміни, введено замість судді Хабіб М.І. - суддю Давид Л.Л.

В дане судове засідання скаржник (відповідач) не з'явився, однак від його представника Хрипти І.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити рішення Господарського суду Львівської області від 09.12.2014 без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, надав для огляду в судовому засіданні оригінал акту звірки взаємних розрахунків станом на 26.08.2014, колегія суддів встановила його відповідність копії, яка міститься в матеріалах справи.

Проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи заперечив.

Розглянувши клопотання скаржника про відкладення розгляду справи, колегія суддів відхиляє його з огляду на наступне.

Відкладення розгляду справи за обставин, визначених у ч. 1 ст. 77 ГПК України, є обов'язком лише за умови неможливості вирішення спору в даному судовому засіданні. Неявка представника скаржника в судове засідання не унеможливлює розгляду апеляційної скарги. Слід зазначити, що ухвалою апеляційного суду від 23.02.15 явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов'язковою.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Колегія суддів бере до уваги те, що скаржником не додано доказів неможливості заміни Хрипти І.М. іншим представником чи неможливість розгляду справи за його відсутності. Більше того, представником скаржника до клопотання про відкладення розгляду справи не додано доказів на які він посилається, а саме, зайнятості в іншому судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, підстави для задоволення клопотання представника скаржника про відкладення розгляду справи відсутні.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Львівської області від 09.12.2014 у справі № 914/4010/14 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 квітня 2014 року товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Запоріжжя" (надалі - постачальник, позивач) та ТзОВ "АЙСХАУС" (надалі - дистриб'ютор, відповідач) укладено договір поставки № 279/14 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов'язувався поставити морозиво (надалі - товар), асортимент, загальна кількість та ціна якого визначені у видаткових накладних, а дистриб'ютор прийняти та оплатити поставлений товар.

Відповідно до п. 1.2. договору постачальник надає, а дистриб'ютор приймає право реалізації товару на умовах, визначених у додатку № 1.

Згідно п. 3.3 договору, датою поставки є дата зазначена у видатковій накладній на товар.

Право власності на поставлений товар переходить до дистриб'ютора з моменту підписання видаткових накладних уповноваженим представником дистриб'ютора та скріплення їх печаткою.

Також сторонами 14.04.2014 укладено додаток № 1 до договору та додаткову угоду № 1.

Відповідно до додаткової угоди № 1 п. 4.4 договору викладено в наступній редакції: оплата товару дистриб'ютором здійснюється: в період з 1 травня по 30 вересня не пізніше 30 календарних днів, в період з 1 жовтня по 30 квітня не пізніше 60 календарних днів з дати поставки товару (партії товару) шляхом перерахування грошей на поточний рахунок або внесення готівкою в касу постачальника. При цьому, якщо загальна сума не оплаченого в строк товару дорівнює або перевищує 50 000, 00 грн, постачальник припиняє поставку товару до погашення заборгованості.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що дистриб'ютор за порушення обов'язку, передбаченого п. 4.4. цього договору, за вимогою постачальника зобов'язаний сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми, за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 5.3. договору дистриб'ютор зобов'язаний сплатити також на користь постачальника штраф у розмірі 10% від простроченої суми, якщо прострочення оплати триває більше 30 календарних днів.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

На виконання умов Договору, у 2014 році, постачальник поставив дистриб'ютору товар в асортименті, кількості і за цінами, вказаними у видаткових накладних № АС000002040 від 23.04.2014 на суму 88 074, 07 грн. та № АС000003056 від 22.05.2014 на суму 35 888, 40 грн.

Вказаний товар дистриб'ютор прийняв, про що свідчать відповідні підписи представника дистриб'ютора та відбитки печатки дистриб'ютора на видаткових накладних.

Відтак, всього відповідачу поставлено товар на загальну суму 123 962, 47 грн.

В порушення умов договору, відповідачем здійснено оплату товару в період з 02.06.2014 по 03.09.2014 на суму 71 362, 00 грн., що додатково підтверджує факт прийняття товару. Доказів здійснення інших проплат матеріали справи не містять.

10 жовтня 2014 року позивач надсилав відповідачу претензію (вих. № 7/450 від 09.10.2014) на суму 64 034, 12 грн, з яких 54 556, 72 грн сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 3 698, 28 грн пені, 519, 18 грн проценти за прострочення виконання грошового зобов'язання, 5 260, 04 грн штрафу.

Відповіді на претензію матеріали справи не містять.

У відповідності до вимог ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума основного боргу відповідача перед позивачем складає 52 600, 47 грн.

Колегія суддів погоджується з розрахунком позивача, з яким також погодився місцевий господарський суд, відтак, вбачає наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача: інфляційні втрати у розмірі 1956,25 грн., пеня у розмірі 4424,16 грн., 3% річних у розмірі 618,62 грн., штраф у розмірі 5260,04 грн.

Крім того, судова колегія бере до уваги наявність в матеріалах справи акту звірки взаємних розрахунків станом на 26.08.2014, який підписано та скріплено печатками сторін. Даний факт додатково підтверджує наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у сумі 52 600, 47, оскільки станом на 26.08.2014 відповідач визнав заборгованість перед позивачем в сумі 72 762, 47 грн, після чого здійснив дві проплати 30.08.2014 та 03.09.2014 на 15 362, 00 грн та 4 800, 00 грн відповідно.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є надуманими, необґрунтованими, жодним чином не підтвердженими документально та спростовуються наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували неправомірність та безпідставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Закарпатської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 09.12.14 у справі № 914/4010/14 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 19.03.2014

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Зварич О.В.