КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Справа№ 911/4126/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Дарда С.С. - представник, дов. б/н від 01.01.2014;

від відповідача1: не викликався та не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

від відповідача2: Кобцева М.О. - представник, дов. б/н від 18.11.2014;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля"

на рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2014

у справі № 911/4126/14 (суддя Горбасенко П.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КСТ Груп Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велдан",

Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля"

про стягнення 609 711,45 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015 розгляд апеляційної скарги у справі № 911/4126/14 відкладено на 11.03.2015.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.11.2014 у справі № 911/4126/14 позов задоволено частково, підлягає стягненню з другого відповідача на користь позивача 600 103,80 грн. боргу за надані згідно з договором на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів № 23-ЗТЕ від 13.02.2013 послуги, 8 113,40 грн. пені, 1 494,25 грн. 3% річних, 12 194,23 грн. судового збору; у задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що, другий відповідач свій обов'язок, передбачений п.3.1 договору на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів № 23-ЗТЕ від 13.02.2013 з оплати отриманих послуг, виконав частково, сплативши позивачу 11 808,20 грн., внаслідок чого борг другого відповідача перед позивачем за договором на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів № 23-ЗТЕ від 13.02.2013 склав 600 103,80 грн., що підтверджується довідкою позивача та наявними матеріалами справи; враховуючи те, що перший відповідач не поручався перед позивачем за виконання другим відповідачем зобов'язань за договором на транспортно- експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів № 23-ЗТЕ від 13.02.2013, у зв'язку з чим у першого відповідача не виник солідарний обов'язок зі сплати 1 000,00 грн. 3% річних, суд дійшов висновку про те, що вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 1 000,00 грн. 3% річних підлягають задоволенню в частині стягнення з другого відповідача 1 000,00 грн. 3% річних.

В апеляційній скарзі другий відповідач просить рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2014 у справі № 911/4126/14 скасувати повністю з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що позовні вимоги висувались позивачем за договором № 26-ЗТЕ на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів від 13.01.2013, а пізніше, у письмовому поясненні позивач просив суд вважати правильним зазначення в позовній заяві договору № 23-ЗТЕ від 13.02.2013, як підставу позовних вимог, проте, скаржник вважає прийняття судом зазначеного пояснення є порушенням ст.22 ГПК України, крім того, скаржник посилається на те, що існування такого договору викликає сумніви.

Як вважає скаржник, вказане пояснення позивача не повинно було оцінюватись судом як заява про зміну підстав позову, тому господарський суд повинен був розглянути вимоги за договором № 26-ЗТЕ на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вангтажів від 13.01.2013.

Скаржник посилається на не встановлення судом першої інстанції факту існування договору № 23-ЗТЕ від 13.02.2013; не витребування оригіналу договору № 23-ЗТЕ від 13.02.2013, документів, що підтверджують розмір позовних вимог, незважаючи на те, що у справі відсутні будь-які документи, що узгоджують вартість (розмір) послуг.; також у справі відсутнє підтвердження факту отримання рахунків відповідачем ані шляхом особистого вручення ані шляхом поштового відправлення; скаржник зазначає про відсутність на актах виконаних робіт підпису посадової особи скаржника та відбитку печатки, що є порушенням вимог до первинних документів, викладених в ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

04.03.2015 скаржником подано клопотання про призначення техніко-криміналістичної експертизи документів, у якому скаржник просив призначити у справі судову технічну експертизу договору № 23-ЗТЕ від 13.02.2013 на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів.

Згідно із ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору; ці дані встановлюються такими засобами: зокрема, висновками судових експертів.

В ст.34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Розглянувши подане скаржником клопотання, враховуючи норми процесуального права та наявні матеріали справи № 911/4126/14, колегія суддів дійшла висновку про відсутність потреби, для розгляду апеляційної скарги у справі № 911/4126/14, у наявності такого доказу, як зазначений скаржником висновок експерта, у зв'язку з чим клопотання залишається без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача та представника другого відповідача, колегія суддів встановила наступне.

Позивач звернувся до суду першої інстанції із позовною заявою від 08.09.2014, у якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велдан" на користь позивача заборгованість - 3% річних у розмірі 1 000,00 грн. з тих підстав, що за договором поруки № 01-07 від 01.02.2013 відповідач взяв на себе зобов'язання щодо сплати пені, річних, інфляційних витрат, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля" зобов'язання договору № 26-ЗТЕ на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів від 13.01.2013, у межах суми 1 000,00 грн., а станом на 01.07.2014 прострочена заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля" перед позивачем становила суму основного боргу - 600 103,80 грн., 3% річних - 1 494,25 грн., пені - 8 113,40 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.09.2014 порушено провадження у справі № 911/4126/14, прийнято позовну заяву до розгляду; справу призначено до розгляду на 10.10.2014.

25.09.2014 позивачем до суду першої інстанції подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій позивач вказав, що вважає за необхідне залучити Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля", в якості першого відповідача, уточнити та збільшити позовні вимоги та просив винести рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля" на користь позивача заборгованість у наступному розмірі: основний борг - 600 103,80 грн., 3% річних в розмірі 494,25 грн., пені - 8 113,40 грн., з підстав порушення грошового зобов'язання за договором № 26-ЗТЕ на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів від 13.01.2013, згідно з актами виконаних робіт і винести рішення, згідно з яким стягнути в солідарному порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля" та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велдан" на користь позивача заборгованість у розмірі суми 3% річних - 1 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.10.2014 у справі № 911/4126/14 заяву позивача від 25.09.2014 задоволено; з посиланням на положення ст.24 ГПК України залучено до участі у справі іншого відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля".

07.11.2014 позивачем до суду першої інстанції подано письмове пояснення про те, що позивачем було виявлено, що до позовної заяви було додано копію договору, в якому допущена технічна помилка в даті та номері, тому позивач просить долучити до матеріалів справи копію договору № 23-ЗТЕ від 13.02.2013, копію якого додано до цього письмового пояснення.

Згідно із статтею 54 ГПК України позовна заява повинна містити, зокрема, визначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; зміст позовних вимог, якщо позов подано до кількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Як вбачається із позовної заяви позивача від 08.09.2014, позовна заява подана позивачем про стягнення заборгованості на суму 1 000,00 грн.; у позовній заяві позивач просить винести рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велдан" на користь позивача заборгованість 3 % річних в розмірі 1 000,00 грн. та зазначено позивачем у позовній заяві, що загальна сума позову становить 1 000,00 грн.

Статтею 22 ГПК України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Як вже зазначалось, позивачем подано до суду першої інстанції заяву про уточнення позовних вимог.

Як роз'яснено в п.3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" із змінами і доповненнями, ГПК, зокрема, статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п.; тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову; у будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві (п.3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18).

Як вбачається із заяви позивача про уточнення позовних вимог від 25.09.2014, у цій заяві позивач так само, як і в позовній заяві, просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велдан" 3% річних в розмірі 1 000,00 грн.

Таким чином, заява позивача про уточнення позовних вимог, фактично є поданням іншого, ще одного позову до іншої особи, ніж зазначено у позовній заяві - Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля".

Однак, подання ще одного позову після порушення провадження у справі за іншим позовом, не передбачено статтею 22 ГПК України, тому у суду першої інстанції не було правових підстав для прийняття заяви позивача про уточнення позовних вимог, поданої до суду першої інстанції 25.09.2014, а належало розглядати позов, який був заявлений позивачем відповідно до норм ГПК України.

Посилання суду першої інстанції на норму ст.24 ГПК України безпідставне, адже статтею 24 ГПК України встановлено, що господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотання сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача; господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Однак, оскільки у позовній заяві позивачем заявлені вимоги виключно до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велдан", що підтверджується змістом позовної заяви, то правові підстави для залучення ще одного відповідача були відсутніми, також відсутні були підстави і для заміни позивача, хоча суд першої інстанції також посилається на цю норму процесуального права.

Відповідно до ст.99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі; апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Отже, заява позивача про уточнення позовних вимог, подана до суду першої інстанції 25.09.2014, не відповідає вимогам ст.22 ГПК України, тому не приймається судом, а позовні вимоги позивача розглядаються згідно із позовною заявою від 08.09.2014.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.02.2013 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велдан" укладено договір поруки № 01-07 від 01.02 2013, згідно з п.1.1 якого відповідно до цього договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велдан", за договором поручитель, поручається перед позивачем, за договором кредитором, за виконання обов'язку Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля", за договором боржником, за виконання грошового зобов'язання щодо сплати пені, річних, інфляційних витрат, у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно з договором № 26-ЗТЕ на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів від 13.01.2013, укладеного між кредитором і боржником (далі іменується "основний договір").

В п.2.1 договору № 01-07 передбачено, що відповідальність поручителя перед кредитором обмежується частковою оплатою суми пені, 3% річних, інфляційних втрат, яка може виникнути при виконанні основного договору у розмірі 1 000,00 грн.

Позивач, листом від 08.07.2014, повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велдан" про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля" не виконало своє зобов'язання за договором № 26-ЗТЕ від 13.01.2013 на суму 600 103,80 грн., строк оплати цієї суми настав 04.04.2014, тому Товариству з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля" нараховано 3% річних за період з 20.05.14 по 19.06.14 у розмірі 1 494,25 грн., у зв'язку з чим позивач просив погасити заборгованість в розмірі 1 000,00 грн. протягом місяця з дати отримання претензії.

24.10.2014 сторонами за договором поруки № 01-07 укладено додаткову угоду, згідно з якою сторони домовились пункт 3.2 договору поруки № 01-07 викласти у наступній редакції: " Поручитель зобов'язаний протягом трьох років, з дати отримання ним вимоги від кредитора, виконати відповідне зобов'язання, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок кредитора".

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником; порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Як вже зазначалось, 07.11.2014 позивачем подано до суду першої інстанції письмове пояснення про технічну помилку в даті та номері договору, відповідно до змісту цього письмового пояснення, в дійсності позовні вимоги ґрунтуються на договорі № 23-ЗТЕ від 13.02.2013, копію якого надано позивачем до матеріалів справи.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви додано копії актів виконаних робіт (надання послуг), складених позивачем 31.03.2014: №№ 00004915, 00004814, 00004813, 00004792, 00004763, 00004754, 0004740; у яких є посилання на договір № 23-ЗТЕ від 13.02.2013; рахунків: № 00004915 від 28.03.2014, № 0004814 від 18.03.2014, № 0004813 від 18.03.2014, № 00004792 від 17.03.2014, № 00004754 від 12.03.2014, № 0004740 від 11.03.2014, № 00004763 від 13.03.2014, у яких також є посилання на договір № 23-ЗТЕ від 13.02.2013.

На зазначені документи є посилання позивача у позовній заяві від 08.09.2014.

Отже, враховуючи матеріали справи, є підстави для висновку про те, що позивачем помилково було вказано у позовній заяві про порушення договору № 26-ЗТЕ від 13.01.2013, а в дійсності належало вказати про порушення договору від 13.02.2013 № 23-3ТЕ та помилково замість копії договору № 23-ЗТЕ на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів від 13.02.2013 позивачем до позовної заяви додано копію договору № 26-ЗТЕ на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів від 13.01.2013.

Таким чином, позовні вимоги позивача ґрунтуються на обставинах невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велдан" зобов'язання згідно із договором поруки № 01-07, у зв'язку із неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля" зобов'язання за договором № 23-ЗТЕ від 13.02.2013.

Однак, згідно із договором поруки № 01-07 порукою за цим договором забезпечено виконання зобов'язання, яке передбачене договором № 26-ЗТЕ на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів від 13.01.2013, укладеного між кредитором і боржником.

Крім того, додатковою угодою від 24.10.2014 до договору поруки № 01-07 сторони погодили, що відповідне зобов'язання поручитель зобов'язаний виконати протягом трьох років, з дати отримання ним вимоги від кредитора, тому, враховуючи, що вимога від позивача надана була, як зазначає позивач у позовній заяві та відповідно до наявної у справі копії повідомлення про порушення та вимога погасити заборгованість - 08.07.2014, то на момент прийняття рішення судом першої інстанції, строк, наданий поручителю для здійснення платежу, ще не сплив.

За викладених обставин, позивач матеріалами справи не довів обґрунтованість позовних вимог до поручителя, тому у позові до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велдан" належить відмовити.

Відповідно до ст.104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норму ст.22 ГПК України, внаслідок чого було прийнято неправильне рішення.

До заяви про уточнення позовних вимог від 25.09.2014 додано платіжне доручення від 16.06.2014 № 4988, згідно із яким позивачем сплачено ГУ ДКСУ у Житомирській області 12 300,00 грн. судового збору за подання позовної заяви про стягнення заборгованості в Господарський суд Житомирської області.

Як вбачається із матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля" до наданого 07.11.2014 суду першої інстанції клопотання про залишення позову без розгляду, додано копії позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "КСТ Груп Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля" від 19.06.2014 про стягнення заборгованості на суму 610 959,66 грн., поданої до Господарського суду Житомирської області та копію ухвали Господарського суду Житомирської області від 01.07.2014 у справі № 906/852/14 про направлення матеріалів позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "КСТ Груп Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля" про стягнення 610 595,66 грн. за територіальною підсудністю до Господарського суду Донецької області.

У матеріалах справи № 911/4126/14 відсутні доказу стану розгляду зазначеної справи № 906/852/14, що унеможливлює розгляд питання щодо повернення судового збору, сплаченого за вищезазначеним платіжним дорученням № 4988.

Статтею 84 ГПК України передбачено, що резолютивна частина рішення має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог; якщо у справі беруть участь кілька позивачів або відповідачів, у рішенні вказується. як вирішено спір щодо кожного з них, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

В резолютивній частині рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2014 у справі № 911/4126/14 не вказано як вирішено спір щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велдан", а зазначено про відмову у задоволенні решти позову.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення.

Керуючись ст.ст. 22, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2014 у справі № 911/4126/14 скасувати повністю і прийняти нове рішення.

3. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "КСТ Груп Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Велдан" відмовити повністю.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КСТ Груп Україна" (03062, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 67; ідентифікаційний код 35122124) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля" (83086, Донецька обл., м. Донецьк, вул. Кобозева, буд. 12, ідентифікаційний код 33110033) 6 087,01 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

6.Справу № 911/4126/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Повний текст постанови складено 19.03.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха