КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р. Справа№ 911/3733/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Шлончаку Д.В.,

за участю представників судового процесу:

прокурор: Левицька Н.В. (посвідчення від 05.09.2012 № 002805);

від позивача-1: Притула Г.Ю. (довіреність від 19.02.2015 № 24/2015);

від позивача-2: Сіндряков О.В. (довіреність від 18.04.2014 № 14-104);

від відповідача: Дяченко Л.Л. (довіреність від 24.04.2014 № 803/08),

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Вишгородського районного комунального підприємства «ВИШГОРОДТЕПЛОМЕРЕЖА»

на рішення господарського суду Київської області від 06.11.2014

у справі № 911/3733/14 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом заступника прокурора Деснянського району міста Києва

в інтересах держави в особі:

позивача 1: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

позивача 2: публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ»

до Вишгородського районного комунального підприємства «ВИШГОРОДТЕПЛОМЕРЕЖА»

про стягнення 674 864,30 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 06.11.2014 у справі № 911/3733/14 позов задоволено частково та вирішено стягнути з Вишгородського районного комунального підприємства «ВИШГОРОДТЕПЛОМЕРЕЖА» (далі - КП «ВИШГОРОДТЕПЛОМЕРЕЖА») на користь публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (далі - ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ») 22 223,60 грн втрат від інфляції; 58 707,73 грн 3 % річних; 235 482,54 грн пені, 356 080,94 грн штрафу. Також, вказаним рішенням вирішено стягнути з КП «ВИШГОРОДТЕПЛОМЕРЕЖА» в дохід державного бюджету України 13 449,90 грн судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 06.11.2014 у справі № 911/3733/14 в частині стягнення пені у розмірі 235 482,54 грн та штрафу у розмірі 356 080,94 грн, і прийняти нове рішення у цій частині, яким зменшити суми неустойки.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 у справі № 911/3733/14 апеляційну скаргу КП «ВИШГОРОДТЕПЛОМЕРЕЖА» прийнято до провадження та призначено її до розгляду в судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін на.

Розгляд апеляційної скарги судом неодноразово відкладався.

Ухвалою від 09.02.2015, за заявою представника відповідача, продовжено строк розгляду апеляційної скарги в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

В судових засіданнях представник відповідача надав колегії суддів апеляційної інстанції усні пояснення, згідно із якими підтримав доводи, викладені в скарзі, та просив апеляційну скаргу задовольнити. Прокурор та представники позивачів надали пояснення, якими заперечили проти доводів, викладених в скарзі та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28 серпня 2012 між ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», як продавцем, та КП «ВИШГОРОДТЕПЛОМЕРЕЖА», як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 12/704-ТЕ-17 (далі - Договір).

Відповідно до предмету Договору продавець зобов'язується передати у власність покупця у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах Договору (п. 1.1 Договору).

Сторонами у п. 3.4 Договору визначено, що не пізніше 5 (п'ятого) числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 (восьмого) числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 (чотирнадцятого) числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору).

Згідно з п. 6.3 Договору в платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за Договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по Договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором (п. 6.3. договору).

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем 2 у період з жовтня по грудень 2012 рік поставлено, а відповідачем отримано природній газ загальною вартістю 5 222 791,54 грн, про що свідчать відповідні акти приймання-передачі природного газу, підписані і скріплені відбитками печаток сторін Договору (а.с. 20-22).

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у вигляді пені в сумі 237 283,12 грн і штрафу в сумі 356 080,94, а також нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України, а саме: 3 % річних в сумі 59 123,19 грн та інфляційних нарахувань в сумі 22 377,05 грн за порушення КП «ВИШГОРОДТЕПЛОМЕРЕЖА» зобов'язання за Договором, яке полягає в оплаті отриманого газу в термін, встановлений в п. 6.1 Договору.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач зобов'язання щодо оплати за природній газ виконав повністю лише 01 квітня 2014 року, тобто із простроченням, що підтверджується засвідченими копіями банківських виписок по рахунку позивача.

Таким чином, з огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 ЦК України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до відповідача відповідальності шляхом стягнення з КП «ВИШГОРОДТЕПЛОМЕРЕЖА» 58 707,73 грн трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань в сумі 22 223,60 грн. При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції, перевіривши здійснений місцевим судом розрахунок позовних вимог, визнає його вірним і обґрунтованим.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції відносно позовних вимог прокурора щодо стягнення з відповідача неустойки зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 1 і 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 7.2. Договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів, додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

При цьому, відповідач у відзиві на позов просив суд першої інстанції зменшити розмір неустойки на підставі ст. 233 ГК України. Наведене відповідач обґрунтовує скрутним фінансовим становищем, а також, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1082, зазначив, що КП «ВИШГОРОДТЕПЛОМЕРЕЖА» не наділене правом розпоряджатися своїми коштами.

Право на зменшення розміру неустойки надано суду ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України. Таке право застосовується в порядку, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Суд першої інстанції відхилив клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені.

Колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши вказане клопотання відповідача та матеріали справи, дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно відхилив клопотання відповідача з огляду на те, що КП «ВИШГОРОДТЕПЛОМЕРЕЖА» не було надано суду першої інстанції жодного належного і допустимого доказу, який би підтверджував наявність тих обставин, які б дали суду підстави для застосування приписів ст. 233 ГК України ст. 551 ЦК України та зменшення розміру штрафних санкцій.

В той же час, відповідач, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2012 № 517, зокрема, між позивачем 2 і відповідачем укладено договір про організацію взаєморозрахунків від 24.12.2012 № 1324/517з. Також відповідач у своїх додаткових поясненнях (від 03.02.2015 № 187/08) до апеляційної скарги зазначив, що, зокрема, між позивачем 2 і відповідачем укладено договір про організацію взаєморозрахунків від 14.02.2014 № 212/30 на виконання постанови КМУ від 29.01.2014 № 30. Вказані договори про організацію взаєморозрахунків відповідач додав до своїх додаткових письмових пояснень. Посилаючись на зазначені договори про організацію взаєморозрахунків, відповідач стверджує, що прострочення у виконанні грошового зобов'язання за Договором виникло не з його вини, а внаслідок невчасної компенсації різниці у тарифі на теплову енергію та її собівартості у зв'язку з чим, відповідач просить суд апеляційної інстанції зменшити розмір неустойки.

Доводи КП «ВИШГОРОДТЕПЛОМЕРЕЖА», наведені в апеляційній скарзі колегією суддів відхиляються, а докази у вигляді договорів про організацію взаєморозрахунків, які подані до суду апеляційної інстанції до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

За загальним правилом апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у справі доказами, тобто тими доказами, що зібрані місцевим господарським судом і покладені в основу рішення цього суду. Водночас, суд переглядає справу також і за додатково поданими апеляційному суду доказами. Втім, додаткові докази приймаються судом, якщо особа, яка подає докази, обґрунтує неможливість подання цих доказів місцевому господарському суду під час розгляду справи у першій інстанції та при цьому, має довести обставини, що об'єктивно перешкоджали їй подати ці докази місцевому господарському суду.

Відповідно до абз. 3 п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

З матеріалів справи вбачається, що договори про організацію взаєморозрахунків від 24.12.2012 № 1324/517з і від 14.02.2014 № 212/30 існували в період розгляду даної справи в суді першої інстанції. При цьому, колегією суддів встановлено, що представник, який представляє інтереси відповідача в суді апеляційної інстанції, також брав участь при розгляді даної справи в суді першої інстанції, а відтак він не був позбавлений можливості подавати до місцевого суду всі необхідні докази на підтримання своїх доводів та заперечень. В судовому засіданні колегією суддів було поставлено перед представником відповідача питання: «чи повідомляв він місцевий суд про існування договорів про організацію взаєморозрахунків?». На вказане запитання колегії представник відповідача відповів, що посилався на вказані договори у відзиві на позов (а.с. 85-89). Проте, за наслідками дослідження відзиву, колегією суддів встановлено, що відповідь представника відповідача не відповідає дійсності, відзив не містить посилань на договори про організацію взаєморозрахунків. Таким чином, представник відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції не лише не надав вказані докази у вигляді договорів про організацію взаєморозрахунків, але й взагалі не повідомив місцевий суд про їх існування. Отже, судом першої інстанції було прийнято рішення у даній справі з дотриманням норм процесуального законодавства, зокрема, ст. 82 Господарського процесуального кодексу України. В той же час, відповідач, подаючи до суду апеляційної інстанції названі докази, також жодним чином не обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, при розгляді даної справи у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для врахування доказів (договорів про організацію взаєморозрахунків), які надані відповідачем до суду апеляційної інстанції без відповідного обґрунтування неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв вірне рішення в частині стягнення з відповідача неустойки без застосування правил, встановлених ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України, на підставі тих доказів, які були наявні у даній справі на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача пені в сумі 235 482,54 грн, за здійсненим місцевим судом розрахунком, який визнано апеляційною інстанцією вірним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду Київської області від 06.11.2014 у справі № 911/3733/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

В той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Вишгородського районного комунального підприємства «ВИШГОРОДТЕПЛОМЕРЕЖА» на рішення господарського суду Київської області від 06.11.2014 у справі № 911/3733/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 06.11.2014 у справі № 911/3733/14 залишити без змін.

3. Справу № 911/3733/14 повернути до господарського суду Київської області.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич

Повний текст постанови складено 16 березня 2015 року.