РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015Справа №910/26573/14
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., суддів -Літвінової М.Є., Ломаки В.С., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району»
до про Публічного акціонерного товариства «Київенерго» розірвання Договору №710001 від 01.11.2013 року з 01.07.2014 року

Представники:

від Позивача: Поліщук Л.П. (представник за довіреністю);

від Відповідача: Скора Ю.В. (представник за довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (надалі також - «Відповідач») про розірвання Договору №710001 від 01.11.2013 року з 01.07.2014 року.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.11.2003 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (Енергопостачальна організація) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківського району (Абонент) було укладеного Договір №710001 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором. Проте через внесення змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" Позивач втратив статус виконавця комунальних послуг, а отже і втратив підстави виступати стороною в Договорі №710001 від 01.11.2003 року, та з 01.07.2014 року у Позивача відсутні підстави та повноваження щодо забезпечення споживачів комунальними послугами в якості їх виконавця, у зв'язку з чим припинив надавати послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.12.2014 р. порушено провадження у справі № 910/26573/14, судове засідання призначено на 17.12.2014 р.

15.12.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

17.12.2014 року в судове засідання з'явився представник відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 02.12.2014 року не виконав.

Суд, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням Відзиву Публічного акціонерного товариства "Київенерго".

Суд зазначає, що пояснення представника позивача в судовому засіданні мають важливе значення для вирішення спору та встановлення фактичних обставин по справі. Таким чином, керуючись ст. 65 ГПКУ, Суд прийшов до висновку - визнати явку Позивача обов'язковою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 року відкладено розгляд справи на 24.12.2014 року, у зв'язку з неявкою представника позивача в судове засідання, невиконанням Позивачем вимог ухвали суду про порушення провадження по справі, витребуванням додаткових доказів по справі.

24.12.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи та Заява про зміну предмету позову, в якій просить Суд змінити предмет позову, а саме: визнати припиненим зобов'язання щодо постачання теплової енергії у гарячій воді та її оплати з 01.07.2014 року, на підставі договору №710001 від 01.11.2013 року на постачання теплової енергії у гарячій воді та розірвати договір.

24.12.2014 року в судовому засіданні оголошено перерву на 21.01.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2014 року повернуто заяву Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" про зміну предмету позову на підставі пункту 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

16.01.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про зміну підстави позову, в якій просить Суд визнати Договір №710001 від 01.11.2013 року на постачання теплової енергії у гарячій воді розірваним у зв'язку з припиненням зобов'язань по договору з 01.07.2014 року з підстав передбачених ст.. 607 ЦК України, а саме фактичного набуття ПАТ «Київенерго» статусу виконавця послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

21.01.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін.

Суд зазначає, що Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.12 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової зави, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Враховуючи вищевикладене, Суд приймає Заяву Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача подав документи для долучення до матеріалів справи.

Суд, ознайомившись з матеріалами та обставинами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача надати Відзив з посиланням на належні докази з урахуванням Заяви Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" про зміну підстави позову.

Крім того, представник позивача в судовому засіданні подав клопотання про продовження строків розгляду спору на 15 днів.

Суд відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника позивача, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.01.2015 року відкладено розгляд справи на 11.02.2015 року у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі, клопотанням представника позивача про продовження строків розгляду спору на 15 днів.

02.02.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов Відзив на заяву про зміну підстав позову, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

11.02.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заперечення на відзив.

11.02.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача подав клопотання про розгляд справи колегіально у складі трьох суддів.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи клопотання представника позивача, приходить до висновку, що дана справа є складною, що є підставою призначити колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 року суд призначив колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

11.02.2015 року суддя Чинчин О.В. звернулась із заявою до Голови Господарського суду міста Києва про визначення складу суду для колегіального розгляду справи.

Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 року справу №910/26573/14 передано для розгляду колегії суддів у складі: судді Чинчин О.В. (головуючий), суддів - Босого В.П., Літвінової М.Є.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 року справу №910/26573/14 прийнято до провадження колегією суддів, судове засідання призначено на 25.02.2015 року.

25.02.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

25.02.2015 року судове засідання не відбулось, у зв'язку із перебуванням головуючого судді Чинчин О.В. на лікарняному.

У зв'язку з перебуванням судді Босого В.П. у відпустці, Розпорядженням Голови Господарського суду м. Києва від 04.03.2015 року справу № 910/26573/14 передано для розгляду колегії суддів у складі: судді Чинчин О.В. (головуючий), суддів - Літвінової М.Є., Ломаки В.С.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.03.2015 року прийнято до свого провадження справу № 910/22811/14 колегією суддів у складі: суддя Чинчин О.В. (головуючий), судді - Літвінова М.Є., Ломака В.С., розгляд справи призначено на 12.03.2015 року.

12.03.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, якою просив Суд розірвати Договір №710001 від 01.11.2013 року на постачання теплової енергії у гарячій воді з 01.07.2014 року.

Суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно із п. 3.11 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, об'єднання позовних вимог, зміну предмета або підстав позову.

В даному випадку уточнення до позовної заяви Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» фактично є заявою про зміну предмета позову.

Відповідно до п. 3.12 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, Суд приймає Заяву Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до розгляду.

В судовому засіданні 12.03.2015 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив Суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 12 березня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2003 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (Енергопостачальна організація) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківського району (Абонент) було укладеного Договір №710001 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктами 2.2.1, 2.2.2 Договору передбачено, що Енергопостачальна організація зобов'язалась постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до Договору; підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міською держадміністрацією.

У свою чергу, згідно з п. 2.3.1. Договору Абонент зобов'язався дотримуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсязах, які визначені у Додатку №1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Сторони погодили, що цей Договір набуває чинності з дня його підписання, та діє до 31.12.2003 року (п. 8.1. Договору).

Відповідно до п. 8.4 Договору, останній вважається прологнованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

22.08.2014 року Позивач листом за вих. №02/3695 звернувся до Відповідача про припинення дії договорів згідно додатку №1 на постачання теплової енергії у гарячій воді з 01.07.2014 року.

Відповідач листом №029/53/8763 від 08.09.2014 року повідомив Позивача, що враховуючи укладення між ПАТ «Київенерго» та КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» з 01.07.2014 року Договору про співпрацю Виконавця послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності, договори на постачання теплової енергії, згідно з додатком №1 до листа, вважаються припиненими 30.06.2014 року в частині здійснення постачання теплової енергії населенню (окрім споживачів категорій «бюджетні організації», «інші споживачі», «творчі спілки», «релігійні організації»), згідно з переліком житлових будинків, відповідно до додатку №1 до Договору.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що через внесення змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" Позивач втратив статус виконавця комунальних послуг, а отже і втратив підстави виступати стороною в Договорі №710001 від 01.11.2003 року, та з 01.07.2014 року у Позивача відсутні підстави та повноваження щодо забезпечення споживачів комунальними послугами в якості їх виконавця, у зв'язку з чим припинив надавати послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Таким чином, просить Суд розірвати Договір №710001 від 01.11.2003 року на постачання теплової енергії у гарячій воді з 01.07.2014 року з урахуванням Заяви про зміну предмета позову від 12.03.2015 року, яка прийнята Судом до розгляду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №710001 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.2003 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику". Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. (ст. 714 Цивільного кодексу України).

26 квітня 2014 року набрав законної сили Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким викладено ч. 4 та ч. 5 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" таким чином, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Також було доповнено статтю 29 частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Розбіжності, що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог цього Кодексу. (ч. 4 ст. 275 Господарського кодексу України).

Сторони погодили, що Договір №710001 від 01.11.2003 року набуває чинності з дня його підписання, та діє до 31.12.2003 року (п. 8.1. Договору).

Відповідно до п. 8.4 Договору, останній вважається прологнованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

В судовому засіданні представник Позивача зазначив, що після 31.12.2013 року вказаний договір був автоматично пролонгований на підставі п.8.4 спірного правочину, про що не заперечував також представник Відповідача в судовому засіданні.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, Суд приймає до уваги договір №710001 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.2003 року, як належну підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення між сторонами взаємних цивільних прав та обов'язків з постачання теплової енергії.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Право на подання позову про розірвання договору на підставі ст. 188 Господарського кодексу України виникає у сторони в разі, коли у відповідь на пропозицію змінити чи розірвати договір надійшла відповідь із відмовою або не надійшло відповіді у 20-денний строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Частиною 2 ст. 652 Цивільного кодексу України визначено сукупність необхідних умов, за яких договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони у зв'язку з істотною зміною обставин, а саме: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачливості, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю всіх умов у сукупності, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Таким чином, істотною зміною обставин, яка дає підстави для розірвання договору, може бути лише певна подія чи обставина, яка не залежить від волі заінтересованої сторони, а існування вказаних обставин одночасно є необхідним для встановлення ускладнень у виконанні, достатніх для розірвання або зміни договору вимагає з'ясування змісту кожної окремо взятої умови.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2014 року Позивач листом за вих. №02/3695 звернувся до Відповідача про припинення дії договорів згідно додатку №1 на постачання теплової енергії у гарячій воді з 01.07.2014 року, в тому числі й Договору №710001 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.2003 року.

Відповідач листом №029/53/8763 від 08.09.2014 року повідомив Позивача, що враховуючи укладення між ПАТ «Київенерго» та КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» з 01.07.2014 року Договору про співпрацю Виконавця послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності, договори на постачання теплової енергії, згідно з додатком №1 до листа, вважаються припиненими з 30.06.2014 року в частині здійснення постачання теплової енергії населенню (окрім споживачів категорій «бюджетні організації», «інші споживачі», «творчі спілки», «релігійні організації»), згідно з переліком житлових будинків, відповідно до додатку №1 до Договору.

Суд зазначає, що лист за вих. №02/3695 від 22.08.2014 року Позивача за своєю правовою природою не є повідомленням про припинення дії договору у розумінні п.8.4 договору №710001 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.2003 року та не свідчить про припинення дії договору 31.12.2014 року.

Однак, з листа №029/53/8763 від 08.09.2014 року Публічного акціонерного товариства "Київенерго" вбачається, що сторонами так і не було досягнуто згоди стосовно розірвання договору №710001 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.2003 року та припинення спірних правовідносин.

Враховуючи недосягнення контрагентами згоди стосовно розірвання договору №710001 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.2003 року, Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» і звернулось до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що через внесення змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" він втратив статус виконавця комунальних послуг, а отже і втратив підстави виступати стороною в Договорі №710001 від 01.11.2003 року, та з 01.07.2014 року у Позивача відсутні підстави та повноваження щодо забезпечення споживачів комунальними послугами в якості їх виконавця, у зв'язку з чим припинив надавати послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Як вбачається з матеріалів справи, Департаментом житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 21.07.2014р. на засіданні робочої групи по впровадженню змін в систему надання житлово-комунальних послуг, у зв'язку із прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10.04.2014р. прийнято Протокол №058/4/3-191, відповідно до п. 2 якого члени робочої групи вирішили доручити "житловим організаціям міста Києва забезпечити підписання з ПАТ "Київенерго" Договору "Про надання послуг", Додатку №1 до Договору "Розрахунок вартості послуг".

Крім того, під час наради з обговорення тарифної політики в сфері надання житлово-комунальних послуг, яка пройшла 04.08.2014р. виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) було прийнято Протокол №83, відповідно до п. 7 якого, підприємствам, що втратили статус виконавців комунальних послуг було доручено привести у відповідність до чинного законодавства та фактичних договірних відносин існуючі договори з водо-теплопостачальними організаціями та мешканцями міста Києва.

На виконання Протоколу №058/4/3-191 від 21.07.2014 року Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 23 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (Замовник) та Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (Виконавець) був укладений Договір №516/52-14 про надання послуг, відповідно до п. 1.1 якого Замовник доручив, а Виконавець прийняв на себе зобов'язання надавати послуги з " 82.99.1. Послуги комерційні допоміжні різні, інші, н. в. і. у.". Крім того, 13 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (Замовник) та Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (Виконавець) був укладений Договір №630/53-14 про надання послуг, відповідно до п. 1.1. якого Замовник доручив, а Виконавець прийняв на себе зобов'язання надавати послуги з " 82.99.1. Послуги комерційні допоміжні різні, інші, н. в. і. у."

Таким чином, предметом Договору №630/53-14 про надання послуг від 13.11.2014 року та Договору №516/52-14 про надання послуг від 23.09.2014 року є ведення особових рахунків споживачів, актуалізація бази даних споживачів, ведення обліку та збереження документів, які необхідні для здійснення обліку пільг, визначення обсягу та вартості споживання комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води всім категоріям споживачів.

Крім того, між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (Виконавець) та Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (Споживач), який є користувачем нежитлових приміщень на праві господарського відання, було укладено ряд договорів про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб'єктам господарювання від 27.11.2014 р., №001 від 03.12.2014 р., №0001 від 27.11.2014 р., відповідно до умов яких Виконавець зобов'язався своєчасно надавати Споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з діючими нормативами, а Споживач зобов'язався своєчасно та у повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені Договором.

Рішенням Шевченківської районної в місті Києві ради від 19.02.2007 року №187 «Про вдосконалення системи управління житлово - комунальним господарством Шевченківського району м. Києва» зобов'язано Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради повернути Шевченківській районній у м. Києві жилий та нежилий фонд, який закріплений за КПУЖГ Шевченківської районної у м. Києві ради на праві господарського відання, згідно з додатком.

Крім того, на підставі Договору №5 про забезпечення надання комунальних послуг від 01.01.2009 року, укладеного між Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м. Києві ради (Балансоутримувач) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради» (Виконавець), Балансоутримувач передав, а Виконавець прийняв на себе функції вчасного та якісного надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання для потреб споживачів до об'єктів в порядку та на умовах, визначених цим договором.

05.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (Виконавець послуг) та Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Шевченківського району» (Балансоутримувач) був укладений Договір №1010001/486/3, відповідно до умов якого Балансоутримувач зобов'язався забезпечити належні умови для передачі (транзиту) теплової енергії та гарячої води внутрішньо - будинковими мережами, що знаходяться у його власності або на його балансі при наданні Виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам цих послуг, в будинках відповідно до Додатку №1 до договору, а Виконавець зобов'язався забезпечити постачання теплової енергії та гарячої води належної якості та встановлених параметрів до межі експлуатаційної відповідальності, встановленої цим Договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом;

За таких підстав, враховуючи вищевикладені обставини, Суд приходить до висновку, що Позивач не є балансоутримувачем жилого та нежилого фонду міста Києва, оскільки вказане майно було повернуто Шевченківській районній у м. Києві ради та закріплено за іншими комунальними підприємствами, створеними на підставі рішення Шевченківської районної у м. Києві ради №187 від 19.02.2007 року.

Таким чином, набрання законної сили Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким внесено зміни до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", передання до сфери управління Шевченківської районної у м. Києві раді з балансу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради жилого та нежилого фонду, а також, з урахуванням положень ст. 188 Господарського кодексу України, є визначеною сукупністю необхідних умов, за яких договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони, у зв'язку з істотною зміною обставин.

Заперечення Відповідача, що з набуттям чинності Законом України від 10.04.2014р. «Про внесення змін до деяких законів України стосовно удосконалення розрахунків за енергоносії» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води може бути не тільки ПАТ «Київенерго», а будь-яка інша організація, що має ліцензію на постачання теплової енергії, а тому Відповідач не став автоматично виконавцем послуг з ЦО та ЦПГВ для усіх споживачів, не приймаються Судом до уваги, оскільки вони суперечать суті норм Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та не доводять відсутність підстав для розірвання оспорюваного Договору в даній справі.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України серед основних засад цивільного законодавства визначено свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Примушування Відповідачем Позивача до виконання умов Договору є фактично втручанням у діяльність позивача щодо вчинення певних дій, вчинення яких прямо не передбачено нормами чинного законодавства.

Враховуючи вставлені обставини справи та у зв'язку з недопущенням порушень норм діючого законодавства, а також неможливістю подальшого виконання Позивачем взятих на себе зобов'язань за умовами Договору, Суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги Позивача про розірвання Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №710001 від 01 листопада 2003 року.

При цьому Суд зазначає, що за приписами ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договір в судовому порядку зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.

Частиною 5 ст. 188 ГК України передбачено, що якщо судовим рішенням договір розірвано, договір вважається розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Тобто вказаними нормами не передбачено можливості надання зворотної сили розірванню договору. Відтак, при вирішенні спору про розірвання договору у господарського суду немає підстав визнавати його припиненим з певного моменту до дня набрання чинності судовим рішенням у справі, оскільки це суперечить вимогам закону, які визначають наслідки розірвання договору.

Вказану правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 16.11.2011 року у справі №51/106-30/381.

За таких обставин, позовні вимоги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» в частині розірвання Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №710001 від 01 листопада 2003 року з 01.07.2014 року є необґрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині розірвання Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №710001 від 01 листопада 2003 року, укладеного між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківського району, з моменту набрання рішенням законної сили.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну (п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України")

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» - задовольнити частково.

2. Розірвати Договір № 710001 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.2003 року, укладений між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківського району, яке змінило своє найменування на Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (03190, м.Київ, ВУЛИЦЯ КИРПОНОСА, будинок 10/8, Ідентифікаційний код юридичної особи 31731838) та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», яка змінила своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (01001, м.Київ, ПЛОЩА ІВАНА ФРАНКА, будинок 5, Ідентифікаційний код юридичної особи 00131305), з моменту набрання рішенням законної сили.

3.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м.Київ, ПЛОЩА ІВАНА ФРАНКА, будинок 5, Ідентифікаційний код юридичної особи 00131305) на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (03190, м.Київ, ВУЛИЦЯ КИРПОНОСА, будинок 10/8, Ідентифікаційний код юридичної особи 31731838) судовий збір в розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн.00 грн.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 13 березня 2015 року.

Головуючий суддя О.В. Чинчин

Суддя М.Є. Літвінова

Суддя В.С. Ломака