РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2015Справа №910/604/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Пивобезалкогольний комбінат «Крим»

до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»

про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 34 530,45 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Кім О.В., за довіреністю

від відповідача: Потатуєв В.П., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Пивобезалкогольний комбінат «Крим» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі - відповідач) про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 34 530,45 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.01.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/604/15-г, розгляд справи призначено на 11.02.2015 р.

У судове засідання 11.02.2015 р. представник позивача з'явився, надав суду письмові пояснення.

Представник відповідача у судове засідання 11.02.2015 р. з'явився, надав суду письмовий відзив на позов.

У судовому засіданні 11.02.2015 р. судом, в порядку, передбаченому ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 11.03.2015 р.

16.02.2015 р. представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

05.03.2015 р. представником відповідача через відділ діловодства господарського суду міста Києва була подана заява про ознайомлення з матеріалами справи та клопотання про приєднання документів до матеріалів справи.

06.03.2015 р. представником позивача були подані письмові пояснення на відзив відповідача.

У судове засідання 11.03.2015 р. представник позивача з'явився, надав суду пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 11.03.2015 р. з'явився, надав суду свої пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі - газотранспортне підприємство, відповідач) та Публічним акціонерним товариством «Пивобезалкогольний комбінат «Крим» (далі - замовник, позивач) було укладено Договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 321-ТГ-2012 (далі - Договір), відповідно до умов якого газотранспортне підприємство зобов'язалось надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів прийому-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов'язався внести плату за надані послуги в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Відповідно до п. 5.5 Договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) на умовах 100% попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у яком буде здійснюватись транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу, виходячи з тарифів і планового обсягу поставки газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Позивач зазначає суду про те, що на виконання умов Договору ним в період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. своєчасно вносилися суми передплат, що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків. Відповідно до цього Акту станом на 31.12.2013 р. передплата складала 33 943,16 грн.

Додатковою угодою № 3 від 26.12.2013 р. до Договору встановлено плановий обсяг транспортування природного газу на кожен місяць 2014 року.

28.02.2014 р. між газотранспортним підприємством та замовником було складено Акт виконаних робіт з транспортування природного газу, згідно з яким відповідач надав позивачу послуги з транспортування природного газу за лютий 2014 року у кількості - 1.000 тис. куб. м. на суму 2 203,20 грн.

Таким чином, позивач стверджує, що станом на 01.03.2014 р. передплата за послуги залишилась в сумі 31 739,96 грн.

Однак, в порушення умов Договору, починаючи з березня 2014 року газотранспортне підприємство, без пояснення причин, припинило надавати послуги з транспортування природного газу замовнику. Разом з тим, грошові кошти в сумі 31 739,96 грн. не були повернуті замовнику, незважаючи на те, що замовлені на цю суму послуги фактично не були надані.

З огляду на вищенаведене, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів в розмірі 31 739,96 грн. та 2 790,49 грн. - процентів за безпідставне користування чужими коштами.

Відповідач, заперечуючи проти позову, у своєму письмовому відзиві зазначає суду про те, що не є відповідальним за невиконання своїх зобов'язань за Договором через форс-мажорні обставини, які склались на території Автономної Республіки Крим, починаючи з 27.02.2014 р., а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з їх безпідставністю.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Послуги з транспортування газу, відповідно до Договору, надавались на території Автономної Республіки Крим.

17.03.2014 р. нелегітимною Верховною Радою Республіки Крим прийнято Постанову «Про незалежність Криму», згідно з якою на півострові не застосовується законодавство України.

Також, 17.03.2014 р. Верховна Рада Республіки Крим прийняла Постанову «Про питання енергетичної безпеки Республіки Крим» № 1758-6/14, в якій зазначено: «Встановити, що власністю Республіки Крим є: рухоме та нерухоме майно Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», розташоване на території Республіки Крим, її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони, що увійшло і не увійшло до статутного капіталу Товариства у складі необоротних (в тому числі нематеріальних) і оборотних активів, у тому числі державне (України) майно, передане йому у користування та те, що перебуває на балансовому і позабалансовому обліку».

В результаті вищезазначених незаконних дій та з метою відновлення правовстановлюючих документів на майно, відновлення та/або повернення оригіналів проектно-виконавчої, технічної, фінансової, бухгалтерської документації та іншої документації, що залишилась на тимчасово окупованій території АР Крим, ДАТ «Чорноморнафтогаз» змінило своє місце реєстрації та зареєструвалось у місті Києві за адресою: вулиця Богдана Хмельницького, буд. 26, офіс 505.

27 квітня 2014 року набув чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. На тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території. Згідно з цим Законом, тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України, а також повітряний простір над зазначеними територіями.

Відповідно до преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв'язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Згідно з статтями 1 та 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Згідно з п. 12.1 Перехідних положень Закону України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» початком тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя вважається дата набрання чинності Резолюцією N 68/262 Сесії Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 27 березня 2014 року про підтримку територіальної цілісності України.

В окремих випадках, прямо визначених цим Законом, початком тимчасової окупації вважається дата набрання чинності Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Таким чином, враховуючи ситуацію, що склалась на території Автономної Республіки Крим, відповідач втратив можливість здійснювати свою господарську діяльність на вказаній території та дотримуватись законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об'єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об'єднання.

Згідно з ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідачем надано суду копію Сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 2018, яким Торгово-промислова палата України засвідчила настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 27 лютого 2014 року Публічному акціонерному товариству «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». На момент видачі Сертифікату Торгово-промисловою палатою України форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Відповідно до пунктів 9.1, 9.2 Договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків щодо Договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов'язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Позивач зазначає суду про те, що в даному випадку події, які відбуваються на Кримському півострові, не заважають відповідачу перерахувати безпідставно набуті ним кошти в розмірі 31 739,96 грн.

Суд не погоджується з позицією позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13.

Згідно з ч. 1 ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

В даному випадку підставою набуття відповідачем коштів в розмірі 31 739,96 грн. є Договір, який діє, так як у суду відсутня інформація про визнання його недійсним або про його зміну/розірвання повністю або в частині порядку розрахунків.

Відповідно до умов Договору, а саме, п. 5.7, у разі надходження коштів від замовника в сумі, що перевищує вартість фактично наданих послуг з транспортування газу у звітному місяці, переплата зараховується газотранспортним підприємством у разі відсутності заборгованості за надані послуги - як оплата послуг у місяці, наступному за звітним.

З огляду на вищенаведене, у суду відсутні підстави вважати, що переплата в розмірі 31 739,96 грн. набута відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки відповідач повинен надати позивачу послуги за Договором на суму переплати після закінчення дії форс-мажорних обставин.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами, нараховані за період з 01.03.2014 р. по 24.12.2014 р., в сумі 2 790,49 грн.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування чужими коштами в розмірі 2 790,49 грн. також задоволенню не підлягає, так як судом встановлено, що вказані кошти були перераховані позивачем відповідачу на підставі Договору і щодо відповідача існують форс-мажорні обставини, підтверджені у встановленому законом порядку.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів та відсотків за їх користування в загальній сумі 34 530,45 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 - 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 16.03.2015 р.

Суддя О.В. Нечай