ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р.Справа № 922/379/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівські зорі", с.Артемівка Печенізького району Харківської області,
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Харків,
про визнання недійсним договору
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність № 2231 від 03.11.2014р.);

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Артемівські зорі", с.Артемівка Печенізького району Харківської області, звернувся до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсним Договору поставки засобів захисту рослин № 17/04 від 17.04.2013р., укладеного між позивачем та відповідачем, Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, м.Харків. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.01.2015р. за вищевказаним позовом було порушено провадження у справі № 922/379/15 та розгляд справи призначено на 09.02.2015р. об 11:40 год.

Ухвалою господарського суду від 09.02.2015р. розгляд справи було відкладено на 10.03.2015р. об 11:00 год.

У судове засідання, яке відбулося 10.03.2015р., представник позивача не з'явився, але надав через канцелярію суду письмові пояснення, в яких зазначив, що на час укладення спірного договору відповідач не мав ліцензію на торгівлю пестицидами та агрохімікатами, а отримав її лише через місяць -24.05.2013р.

Пояснення позивача були долучені судом до матеріалів справи.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на те, що поставка засобів захисту рослин 28.05.2013р. була здійснена відповідачем з додержанням вимог чинного законодавства, за наявності у постачальника відповідної ліцензії.

На вимогу суду представник відповідача надала письмові заперечення на позовну заяву, які разом з доданими до них документами були долучені судом до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

17.04.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Артемівські зорі" (позивачем) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем) було укладено Договір поставки засобів захисту рослин №17/04, відповідно до умов якого відповідач (постачальник) зобов'язався поставити і передати у власність позивача (покупець), а відповідач зобов'язався прийняти й оплатити наступний товар: засоби захисту рослин.

На виконання вищевказаного Договору, відповідач поставив на адресу позивача засоби захисту рослин, а саме: Дуал Голд 960 к.е., Харнес, Фас, к.е., Про-Стар.

Вищевказані засоби захисту рослин, згідно їхніх характеристик, відносяться до пестицидів та агрохімікатів.

Позивач зазначає, що реалізація вказаних засобів захисту рослин, відповідно до положень ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", допускається виключно у разі наявності у продавця відповідної ліцензії.

На момент укладення спірного Договору відповідач не мав ліцензії на торгівлю пестицидами та агрохімікатами та не повідомив позивача про її відсутність.

У зв'язку з викладеним, позивач вважає, що спірний Договір був укладений з грубим порушенням вимог чинного на той час законодавства та має бути визнаний недійсним.

Ретельно дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування своїх позицій у справі, з'ясувавши усі фактичні обставини спору та надавши їм правову кваліфікацію, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівські зорі", виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з Договору поставки засобів захисту рослин № 17/04 від 17.04.2013р., даний Договір був підписаний обома сторонами.

Тобто, умови, викладені в даному Договорі поставки, були визначені та погоджені сторонами. Вказаний договір містить умови про предмет, ціну та строк його дії (умови, що є обов'язковими згідно ст. 180 Господарського кодексу України), та інші умови, жодна з яких не суперечить ані чинному законодавству, ані моральним засадам суспільства.

Письмова форма договору, яка встановлена для договорів між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем, дотримана.

Крім того, наявні у матеріалах справи копія видаткової накладної № РН-0000007 свідчить про те, що засоби захисту рослин були поставлені позивачу 28.05.2013р. та отримані представником позивача, про що свідчить його підпис та печатка ТОВ "Артемівські зорі" на даній видатковій накладній.

Тобто, станом на час здійснення даної поставки відповідач вже мав Ліцензію Міністерства аграрної політики та продовольства України (серія НОМЕР_1), яку отримав 24.05.2013р.

Надавши правову оцінку спірному Договору поставки, суд дійшов висновку, що він відповідає вимогам, визначеним у ст. 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, не суперечить діючому законодавству України і не порушує публічний порядок, дії сторін були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Жодних ознак недійсності Договору поставки засобів захисту рослин № 17/04 від 17.04.2013р., укладеного між сторонами, позивачем суду не надано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено недійсність спірного Договору, також судом при розгляді справи не встановлені обставини, які б свідчили про недійсність спірного Договору.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "Артемівські зорі" нормативно та документально не обґрунтовані, тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, у зв'язку з відмовою у позові, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 203, 215, 509, 626, 628, 629 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 12.03.2015 р.

Суддя Н.М. Кухар