ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015 р. Справа №917/2728/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бовітус", вул.40-річчя Жовтня, 29, Кременчук, Полтавська область,39617

до Комунального підприємства "Кременчукводоканал", пров.Г.Бреста, 35А, Кременчук, Полтавська область,39602

про 1) визнання недійсною додаткової угоди від 30.05.2014 року до договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука та перебуває на балансі комунального підприємства "Кременчукводоканал" І посвідченого Дощенко О.В., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу за реєстровим №1969,

2) зобов'язання Комунальне підприємство "Кременчукводоканал" передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Бовітус" у оренду за актом приймання-передачі майно, що визначене умовами договору оренди від 02.11.2010 р. №1969.

3) зобов'язання Комунальне підприємство "Кременчукводоканал" вчинити дії на скасування відомостей про припинення речового права оренди нерухомого майна, яке було здійснено Дорофєєвою Олександрою Павлівною - державним реєстратором Реєстраційної служби Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Чумаченко С.О. дов. №312 від 02.02.2015р., Пасюк В.В., дов. № 0216 від 16.02.2015 року

від відповідача: Дрозд О.В. дов. №23/306 від 14.01.2015р.

В судових засіданнях 03.02.2015 року та 17.02.2015 року суд оголошував перерву на підставі ст. 77 ГПК України.

За клопотання відповідача судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 12.03.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до положень ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Обставини справи: Розглядається позовна заява про визнання недійсною додаткової угоди від 30.05.2014 року до договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука та перебуває на балансі комунального підприємства "Кременчукводоканал" І посвідченого Дощенко О.В., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу за реєстровим №1969, зобов'язання Комунальне підприємство "Кременчукводоканал" передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Бовітус" у оренду за актом приймання-передачі майно, що визначене умовами договору оренди від 02.11.2010 р. №1969; зобов'язання Комунальне підприємство "Кременчукводоканал" вчинити дії на скасування відомостей про припинення речового права оренди нерухомого майна, яке було здійснено Дорофєєвою Олександрою Павлівною - державним реєстратором Реєстраційної служби Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області.

В судових засіданнях представники позивача підтримали позовні вимоги з урахуванням письмових пояснень від 11.03.2015 року.

Відповідач у відзиві на позов та його представник в судових засідання проти задоволення позовних вимог заперечував. Зокрема, відповідач посилався на те, що додаткова угода від 30.05.2014 року в силу Цивільного кодексу України є нікчемною, не створює жодних прав та обов'язків між товариством з обмеженою відповідальністю "Бовітус" та комунальним підприємством "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради, а тому визнання її недійсною судом не вимагається. Також відповідач зазнає, що після укладання договору позивач не виконав умови конкурсу з реалізації інвестиційних заходів з ре конструкції та підвищення надійності роботи насосної станції № 1 Власівського водозабору на період 2010-2012 p.p., та не надав пропозиції щодо укладання інвестиційного договору, що передбачалось умовами конкурсу. На сьогоднішній день між сторонами розрахунки по договору від 01 квітня 2010 року на реалізацію інвестиційних заходів з реконструкції та підвищення надійності роботи насосної станції № 1 Власівського водозабору на період 2010 - 2012р.р.- та договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Кременчука та перебуває на балансі комунального підприємства "Кременчукводоканал" від 02.11.2010 року виконані в повному обсязі, тобто позивачу повернуто повну вартість здійснених інвестицій.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані сторонами докази, суд встановив:

01 квітня 2010 року між ТОВ "Бовітус" (позивач) та КП "Кременчукводоканал" (відповідачем) було укладено договір на реалізацію інвестиційних заходів з реконструкції та підвищення надійності роботи насосної станції № 1 Власівського водозабору на період 2010 -2012 p.p. ( арк. справи 36-39).

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 17.09.2010 року № 720 позивачу та відповідачу було надано згоду на продовження строку оренди на десять років (арк. справи 41).

02.10.2010 року між сторонами укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука та перебуває на балансі комунального підприємства "Кременчукводоканал" ( арк. справи 9-10).

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу за реєстровим №1969 Дощенко О.В.

Реєстрація речового права оренди підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №27902066 від 05.11.2010 року ( арк. справи 12).

За умовами договору оренди позивачу передавалось у оренду на десять років будівлі насосної станції №1 Власівського водозабору, що розміщені за адресою: Кіровоградська область м.Світловодськ, смт.Власівка, вул. Молодіжна, 67.

30.05.2014 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Кременчука та перебуває на балансі комунального підприємства "Кременчукводоканал" (арк. справи 13). Додаткова угода від 30.05.2014 сторонами нотаріально не посвідчувалась.

За умовами додаткової угоди сторони погодились на припинення дії договору з 30 травня 2014 року, пункт договору оренди виклали у наступній редакції: " 11.1 Даний Договір діє з другого листопада дві тисячі десятого року до тридцятого травня 2014 року".

За актом приймання-передачі від 30.05.2014 року позивач повернув відповідачу з оренди будівлі насосної станції №1 Власівського водозабору, що розміщені за адресою: Кіровоградська область м.Світловодськ, смт.Власівка, вул. Молодіжна, 67 ( арк. справи 14).

Позивач просить суд визнати додаткову угоду від 30.05.2014 року недійсною, а також зобов'язати Комунальне підприємство "Кременчукводоканал" передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Бовітус" у оренду за актом приймання-передачі майно, що визначене умовами договору оренди від 02.11.2010 р. №1969 та зобов'язати Комунальне підприємство "Кременчукводоканал" вчинити дії на скасування відомостей про припинення речового права оренди нерухомого майна, яке було здійснено Дорофєєвою Олександрою Павлівною - державним реєстратором Реєстраційної служби Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що отримавши у оренду нерухоме майно, позивач почав здійснювати свою господарську діяльність із постачання технічної води промисловим підприємствам міста. Із січня 2014 року основний споживач технічної води - Кременчуцька ТЕЦ (ПАТ "Полтаваобленерго") припинив здійснювати оплату за поставлену у його адресу воду. За твердженнями позивача, скориставшись тяжкою обставиною позивача, КП "Кременчукводоканал" ініціював дострокове розірвання договірних відносин із позивачем. Враховуючи настання таких обставин позивач змушений був підписати 30 травня 2014 року додаткову угоду до договору оренди нерухомого майна. Цим же числом було підписано і акт приймання-передачі нерухомого майна із оренди. З посиланням на ст.ст. 654, 203, 793, 220 ЦК України, а також на Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивач просить суд задовольнити його вимоги.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли зобов'язання з договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з вимогами ст.209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ст. ст. 793, 794 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За змістом ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Приписами ст. 188 ГК України та ст.ст. 651, 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Порядок нотаріального посвідчення визначено Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чинною на момент виникнення спірних відносин, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004р. №20/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за №283/8882. Відповідно до положень п.48 зазначеної Інструкції договір сторін про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору оформляється шляхом складання окремого договору. Договір про зміну договору підписується сторонами і посвідчується нотаріусом. На всіх примірниках основного договору робиться відмітка про його зміну, у якій зазначаються номер за реєстром та дата посвідчення договору про зміну. Відмітка підписується нотаріусом і скріплюється його печаткою. Про зміну договору робиться запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, де зареєстровано основний договір.

Відповідно до положень ч.1 ст.220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з ч. 2ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В даному випадку додаткова угода від 30.05.2014 року, яка нотаріально сторонами не посвідчувалась, є нікчемною в силу ст. 220 ЦК України, як наслідок, не створює юридичних наслідків. При цьому визнання цієї угоди недійсною судом не вимагається.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині позову.

Що ж стосується інших позовних вимог, то суд також відмовляє в їх задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З матеріалів справи вбачається, що позивач добровільно повернув відповідачу орендоване майно за актом від 30.05.2014 року. При цьому позивачем не подано суду доказів звернення позивача до відповідача за наданням йому майна в оренду після добровільного повернення 30.05.2014 року. В судовому засіданні представник відповідача заперечував факт такого звернення позивача та повідомив суду, що на даний час відповідач самостійно використовує майно, що було предметом оренди.

Оскільки позивач не звертався до відповідача, докази порушення його прав відповідачем в цій частині позову суду не подано, то вимоги позивача про зобов'язання Комунальне підприємство "Кременчукводоканал" передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Бовітус" у оренду за актом приймання-передачі майно, що визначене умовами договору оренди від 02.11.2010 р. №1969 є передчасними.

В частині позовних вимог про зобов'язання Комунальне підприємство "Кременчукводоканал" вчинити дії на скасування відомостей про припинення речового права оренди нерухомого майна, яке було здійснено Дорофєєвою Олександрою Павлівною - державним реєстратором Реєстраційної служби Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, позивачем не вказано які саме дії повинен вчинити відповідач. Крім того, згідно ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації покладено на орган державної реєстрації прав, а не на відповідача.

Суд також звертає увагу позивача, що частиною сьомою статті 16 та частиною чотирнадцятою статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Форма і вимоги до заповнення заяв та запитів, що подаються до органу державної реєстрації прав, а також форма і вимоги до оформлення рішень, що приймаються у зв'язку з проведенням державної реєстрації прав, взяттям на облік безхазяйного нерухомого майна та наданням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно установлюються відповідно до законодавства.

Наказом Міністерства юстиції від 17.04.2012 N 595/5 "Про впорядкування відносин, пов'язаних із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 14.12.2012 N 1841/5) затверджено форму заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), додатка до заяви та вимоги до заповнення заяв у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду ( ст. 30 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ).

Отже, враховуючи наведені приписи законодавства позивач, як сторона правочину, має право звернутися до державного реєстратора чи оскаржити його дії/бездіяльність.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що позивачем зроблено не було.

Враховуючи наведене суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 16.03.2015 року

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією