ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року Справа № 910/10965/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,
Самусенко С.С. - доповідача,
Татькова В.І.,

розглянувши касаційну скаргу Фермерського господарства Лаврик Юрія Вікторовича
на рішення та постанову господарського суду міста Києва від 18 вересня 2014 року Київського апеляційного господарського суду від 02 грудня 2014 року
у справі№ 910/10965/14
господарського судуміста Києва
за позовомФермерського господарства Лаврик Юрія Вікторовича
доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Аграрний фонд України
про стягнення 406 397 грн. 49 коп.
за участю представників:
від позивача: Кощій О.В., Чеглов С.М.від відповідача: Томін О.О.

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Лаврик Юрія Вікторовича" звернулося до господарського суду із позовом до ПАТ "СК "Брокбізнес" про стягнення 406397,49 грн. страхового відшкодування на підставі договору комплексного (мультиризикового) страхування майбутнього врожаю сільськогосподарських культур №043/002183/01СП від 07.02.2013.

Позов мотивовано тим, що оскільки позивач замість врожаю застрахованої озимої пшениці 2-го класу отримав пшеницю 3-го, 5-го та 6-го класів, відповідач на підставі договору страхування повинен виплатити позивачу страхове відшкодування.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.09.2014 (суддя Пінчук В.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 (судді: Корсакова Г.В. - головуючий, Власов Ю.Л., Станік С.Р.), у справі № 910/10965/14 в позові відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили із того, що розраховано суму страхового відшкодування як різницю між сумою очікуваного та отриманого доходу, позивачем не дотримано умови договору страхування, наведена позивачем як страховий випадок подія не є страховим випадком за договором страхування №043/002183/01СП від 07.02.2013, не повідомлено відповідача про збирання врожаю за сім днів до початку його збирання, не надано йому можливості інспекції посівів застрахованих сільськогосподарських культур, Акт огляду загиблих (пошкоджених) посівів сільськогосподарських культур не складався.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, Фермерське господарство "Лаврика Юрія Вікторовича" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Скаржник, зокрема, зазначає, що при підписанні форвардного біржового контракту із Аграрним фондом України на закупівлю зерна він був зобов'язаний підписати договір страхування на умовах, визначених відповідачем, та не мав змоги обирати страховика та впливати на умови договору страхування при його підписанні. Скаржник стверджує, що при вирішенні даного спору суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що предмет договору страхування - майбутній врожай пшениці 2-го класу (п.2.2); ціна застрахованого майна та страховий платіж вказані з розрахунку для пшениці 2-го класу, а не гіршої якості; в результаті настання страхового випадку - "Затяжні дощі" неотримано пшеницю 2-го класу, яка страхувалася, тобто настала повна загибель класу.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 09.02.2015 касаційну скаргу у справі №910/10965/14 прийнято до провадження.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач вважає її необгрунтованою, а судові рішення у даній справі законними. Зокрема, ПАТ "СК "Брокбізнес" вказує, що судами правильно враховано умови договору страхування, які містять чіткі дефініції понять повна та часткова загибель с/г культур.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 07.02.2013 між ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" як страховиком та ФГ "Лаврик Юрія Вікторовича" як страхувальником укладено договір комплексного (мультиризикового) страхування майбутнього врожаю сільськогосподарської культури № 043/002183/01 СП.

Згідно п.3.1 договору страховими випадками за цим договором є подія, що відбулася, із настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику (вигодонабувачу), наслідком якої є неотримання або недоотримання майбутнього врожаю сільськогосподарських культур і багаторічних насаджень у зв'язку з його повною або частковою загибеллю чи пошкодженням внаслідок прямої дії несприятливих подій, зокрема, зливи та повені, затяжні дощі.

За п.3.2 договору страховим ризиком за цим договором є ймовірність загибелі або пошкодження рослин внаслідок несприятливих подій, зокрема, зливи та повені, затяжні дощі.

Відповідно до п.8.3.11.9 договору страхувальник зобов'язаний при настанні події, яка може бути кваліфікована як страховий випадок не пізніше, ніж за 7 (сім) днів до початку збирання урожаю, повідомити про це страховика і надати йому можливість інспекції посівів застрахованих с/г культур.

Судами встановлено, що із застрахованого майбутнього врожаю (озимої пшениці 2-го класу) на 364 га посівних площ вродила озима пшениця 3-го, 5-го та 6-го класів загальною кількістю 1334,545 т.

Позивач, вважаючи що в період з 16 по 29 травня 2013 року відбувся страховий випадок - затяжні дощі, у зв'язку з чим зерно 2-го класу не вродило взагалі, повідомив страхову компанію про настання страхового випадку та просив виплатити страхове відшкодування.

Господарські суди попередніх інстанцій встановили, що страхова компанія надала відповідь позивачу, що заявлена подія не входить в перелік страхових ризиків, не є страховим випадком, і у відповідача відсутні підстави для створення комісії щодо встановлення причин страхової події та виплати страхового відшкодування.

За статтею 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно п.3.4 договору страховим випадком за цим договором визнається заподіяння прямих збитків майновим інтересам страхувальника, в результаті неотримання (повна загибель) або недоотримання (часткова загибель) врожаю сільськогосподарських культур внаслідок однієї або декількох несприятливих подій, визначених п.3.1 цього договору, та у зв'язку з яким виникає зобов'язання страховика сплатити страхове відшкодування вигодонабувачу.

Пунктом 3.5 договору визначено, що під повною загибеллю сільськогосподарських культур слід розуміти її знищення або пошкодження більш ніж 80% рослин на ділянці, яка попала під вплив несприятливих подій, зазначених у п.3.1 договору, але в будь-якому випадку фактична врожайність на даній ділянці повинна становити не більше 10% від рівня застрахованої врожайності відповідної сільськогосподарської культури, згідно з умовами цього договору. Цей факт повинен бути підтверджений відповідним актом, підписаним представником страховика, страхувальника та уповноваженим експертом страховика.

Відповідно до п.3.6 договору часткова загибель сільськогосподарських культур - це пошкодження рослин сільськогосподарських культур, менше ніж 80% рослин на ділянці, на якій спостерігалась дія несприятливих подій, зазначених у п.3.1 цього договору, при якій є можливість його подальшого вирощування з метою отримання врожаю.

За ч.2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Господарські суди попередніх інстанцій встановили, що отримання позивачем на 364 га посівних площ врожаю озимої пшениці нижчого класу, а саме 3-го класу, 5-го класу, та 6-го класу не є повною або частковою загибеллю врожаю та не є страховим випадком згідно умов договору страхування №043/002183/01СП від 07.02.2013.

За встановленими судами попередніх інстанцій обставинами страховий випадок, передбачений договором страхування №043/002183/01СП від 07.02.2013, не настав. Судами правильно враховано умови договору страхування.

Оскільки встановлено, що повної або часткової загибелі с/г культур не відбулося, суди дійшли правильного висновку, що у відповідача відсутній обов'язок сплачувати позивачу страхове відшкодування.

Предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення як страхового відшкодування 406397,49 грн. - різниці між сумою очікуваного та отриманого доходу. Так, за 1334,545 т озимої пшениці 2-го класу господарство повинно було отримати 2069051,88 грн. Натомість згідно актів приймання-передачі між позивачем та Аграрним фондом від 07.08.2013 за поставлену озиму пшеницю 3, 5 та 6 класу господарство отримало 1662653,89 грн. Такий здійснений позивачем розрахунок не відповідає формулі страхового відшкодування у договорі страхування.

Доводи скаржника щодо порушення та неправильного застосування судами норм права не знайшли свого підтвердження під час здійснення касаційного провадження та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин.

Відповідно до ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ФГ "Лаврик Юрія Вікторовича" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 у справі № 910/10965/14 залишити без змін.

Головуючий суддя І. Плюшко

Судді: С. Самусенко

В. Татьков