ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2015 р. Справа № 908/6123/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників:

позивача - Саєнко І.М. (довіреність № б/н від 05.01.2014р.)

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "РИМ 2000", м. Дніпропетровськ (вх. №1009 З/3) на рішення господарського суду Запорізької області від 22.01.15 у справі № 908/6123/14

за позовом ТОВ "РИМ 2000", м. Дніпропетровськ

до Приватного АТ "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя

про стягнення 144 280,17 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.01.2015 у справі № 908/6123/14 (суддя Немченко О.І.) позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" 120 830,94 грн. основного боргу, 2 631,79 грн. 3% річних, 20 817,44 грн. інфляційних втрат, 2 885,60 грн. судового збору та 1 500,00 грн. витрат за послуги адвоката.

Позивач звернувся до господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Запорізької області від 22.01.2015 у справі № 908/6123/14, в якій просить оскаржуване рішення частково скасувати. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення суми судових витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги адвокатом в розмірі 23886,00 грн. задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 913,50 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги адвокатом на стадії апеляційного провадження в розмірі 7000,00 грн.

В обґрунтування викладених вимог позивач зазначає про невірне застосуванням судом першої інстанції приписів ст. 44, ч. 3 ст. 48, ст. 49 ГПК України в зв'язку з тим, що суд першої інстанції неправомірно обмежив розмір сплати судових витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката, посилаючись на те, що із змісту позовної заяви мова ведеться не про розмір отриманої адвокатом суми за надану правову допомогу в господарському процесі, а про відшкодування юридичній особі розміру судових витрат за надані їй послуги адвокатом, які позивач вважає тотожними по відношенню до суми сплаченої юридичною особою адвокату за надану ним правову допомогу в господарському процесі. Також, позивач вказує на те, що судом не враховано обставини справи, надані позивачем документи в підтвердження витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката по наданню правовою допомоги, а також той факт, що сторони в договорі передбачили фіксований розмір, а не погодинну оплату послуг адвоката.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу з наведеними позивачем доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Відповідач вважає, що сума 25386,00 грн., яку просив стягнути позивач, як оплату послуг адвоката, не є розумною, посилаючись на те, що справа не є складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль. Тому відповідач вважає, що сплачені витрати порівняно з ціною позову та складністю справи, не є співрозмірними та достатньо завищеними.

12.03.2015 позивач через канцелярію суду надав додаткові докази по справі, а саме: копію акту виконаних робіт від 22.01.2015, підписаного між замовником - ТОВ «РИМ 2000», та виконавцем - адвокатом Наєнко І.М., про виконання робіт, зазначених в п. 4.2 договору про надання правової допомоги в господарському процесі від 08.09.2014.

Відповідач своїм правом на участь при розгляді апеляційної скарги не скористався, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи відповідач був обізнаний, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, зважаючи також на те, що відповідач виклав свою позицію по справі у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 22.10.2013 р. між Приватним акціонерним товариством "Запорізький електровозоремонтний завод" (покупцем, відповідачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" (постачальником, позивачем у справі) укладений договір поставки № 1442388, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався у 2013 році поставити (передати у власність) покупцю товари, зазначені в специфікації № 1 - додатку до цього договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари на умовах цього договору. Найменування (номенклатура, асортимент) товарів: відповідно до Специфікації № 1 - додатку до цього договору. Кількість товарів: відповідно до Специфікації № 1 - додатку до цього договору.

Пунктом 3.3 договору поставки передбачено, що покупець оплачує поставний постачальником товар виключно за ціною, вказаною у специфікації № 1 - додатку до цього договору.

Відповідно до п. 4.2 договору, покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 60 банківських днів від дати поставки. Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної.

Згідно з п. 10.1 договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і дає до 31.12.2013 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Специфікацією № 1 сторони узгодили найменування (номенклатуру, асортимент) товарів кількість та ціну. Загальна сума поставки товарів склала 120 830,94 грн. Специфікація підписана з боку обох сторін та скріплена печатками товариств.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, на виконання умов договору та з посиланням на виставлені рахунки, на підставі видаткових накладних №№ 12412 та 12484 від 12.11.2013 р. позивач поставив відповідачу обумовлений товар на загальну суму 120 830,94 грн. Видаткові накладні підписані з боку обох сторін без зауважень. З боку відповідача видаткові накладні підписані Наточий Д.С. на підставі довіреності № 13709 від 11.11.2013 р.

Проте, відповідач отриманий від позивача товар, ні в строки обумовлені п. 4.2 договору поставки, ні на момент подання позову до суду та розгляду справи в суді, не сплатив, у зв'язку з чим у нього виникла прострочена заборгованість перед позивачем у сумі 120 830,94 грн., на яку позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані 3% річних в розмірі 2 631,79 грн. та 20 817,44 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, позовні вимоги про стягнення з відповідача 120 830,94 грн. заборгованості, 3% річних в розмірі 2 631,79 грн. та 20 817,44 грн. інфляційних втрат судом задоволено в зв'язку з їх документальною та матеріальною обґрунтованістю.

Крім того, згідно позовної заяви, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 25 386,00 грн. витрат на послуги адвоката за договором про надання правової допомоги в господарському процесі від 08.09.2014, укладений між позивачем (замовником) та адвокатом Саєнко Іваном Максимовичем.

При вирішенні даного питання, суд першої інстанції виходив з дослідження умов договору, наданих позивачем доказів - довіреності на представництво інтересів позивача, свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю та ордер, платіжного доручення № 2200 від 02.12.2014 р., яким підтверджується сплата позивачем адвокату Саєнко І.М. грошових коштів в розмірі 25 386,00 грн. за надання правової допомоги в господарському процесі за договором від 08.09..2014 р.

Разом з цим, судом враховано, що сторони договору про надання правової допомоги мають право визначити відповідний розмір витрат на правову допомогу в господарському процесі, однак, суд може обмежити розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Таким чином, з огляду на обставини справи, встановивши, що сплачені витати порівняно з ціною позову та складністю справи, є неспіврозмірними та достатньо завищеними, зважаючи також на те, що розгляд справи не був тривалим, справу було розглянуто у першому судовому засіданні, в якому і було прийнято рішення по цій справі, суд вважав розумним розміром витрат на послуги адвоката для даної справи - 1 500,00 грн. З урахуванням вищевикладених обставин, місцевий господарський суд обмежив розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката та стягнув з відповідача на користь позивача 1 500,00 грн. витрат за послуги адвоката.

З даними висновками повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та наявним матеріалами, що є у справі, їм дана правильна та повна правова оцінка.

Позивач в апеляційній скарзі з висновками суду першої інстанції щодо обмеження заявленої до стягнення сум витрат на послуги адвоката до 1500,00 грн. не погоджується, зазначає про невірне застосуванням судом першої інстанції приписів ст. 44, ч. 3 ст. 48, ст. 49 ГПК України, посилаючись на те, що судом не враховано обставини справи, надані позивачем документи в підтвердження витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката по наданню правовою допомоги, а також той факт, що сторони в договорі передбачили фіксований розмір, а не погодинну оплату послуг адвоката.

З спростування наведених позивачем доводів, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.3 ст.48 Господарського процесуального Кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються в порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться у ст. 1 вказаного Закону, за якою адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Зазначені положення містяться також і у ст. 28 Правил адвокатської етики.

Принцип "розумного обгрунтування" розміру оплати юридичної допомоги набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати - обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоритична підготовка, тощо.

Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистки або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Так, до матеріалів справи позивачем додано договір про надання правової допомоги у господарському процесі від 08.09.2014 р., укладений між позивачем (замовником) та адвокатом Саєнко Іваном Максимовичем, що діє на підставі свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю № 0610 від 16.10.1995 р. (виконавцем), відповідно до умов якого, виконавець зобов'язувався надати замовнику правову допомогу у господарському процесі з питань стягнення заборгованості з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" на користь замовника, яка виникла згідно договору поставки № 1442388 від 22.10.2013 р.

Пунктом 1.2 цього договору сторони обумовили обсяг правової допомоги в залежності від стадій господарського процесу. У другому розділі договору сторони визначили порядок виконання зобов'язань виконавцем. Третім розділом передбачені зобов'язання замовника. Згідно розділу четвертому сторони узгодили порядок розрахунків вартості правової допомоги та визначили вартість правової допомоги прогресивною ставкою від 10% до 20% від загальної суми позовних вимог позивача до відповідача на момент укладення цього договору.

У договорі сторони погодили прогресивну процентну ставку в розмірі 15 % від загальної суми позовних вимог, і враховуючи розмір позовних вимог у сумі 144 280,17 грн., визначили вартість правової допомоги у розмірі 25 386 грн. 85 коп.

Згідно платіжного доручення № 2200 від 02.12.2014 р. позивачем було сплачено адвокату Саєнко І.М. 25386,00 грн., як оплату за договором від 02.12.2014 р. за надання правової допомоги в господарському процесі.

Також, до матеріалів справи адвокатом надані: копія довіреності на представництво інтересів позивача, свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю та ордер.

При цьому, суд враховує, що сторони договору про надання правової допомоги мають право визначити відповідний розмір витрат на правову допомогу в господарському процесі, однак, суд може обмежити розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

При цьому, розмір відшкодування названих витрат не повинен бути не співрозмірним, тобто явно завищеним.

Відповідно до предмету позову в даній справі позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 120 830,94 грн. основного боргу, 2 631,79 грн. - 3% річних, 20 817,44 грн. інфляційних втрат.

Наявні в матеріалах справи документи свідчать, що заборгованість відповідача виникла за двома накладними, яка повністю визнається відповідачем. Предмет позову складається з суми основного боргу та річних і інфляційних втрат, невеликий період прострочення та не складаний розрахунок цих сум). Отже, дана справа є не складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль. Тому колегія суддів вважає, що сплачені витрати порівняно з ціною позову та складністю справи, є неспіврозмірними та достатньо завищеними.

До того ж, розгляд справи не був тривалим, справу було розглянуто у першому судовому засіданні, в якому і було прийнято рішення по цій справі.

Також, колегія суддів звертає увагу, що п. 1.2 договору визначає перелік правової допомоги, яка надається виконавцем за договором, зокрема: надання правової інформації, правового аналізу, консультацій та роз'яснень по правовим питанням, правового супроводження даного предмету спору; збирання доказів, документів, необхідних процесуальних документів; претензій, позовної заяви з додатками та розрахунками; різного виду актів, листів, заяв, скарг, запитів та клопотань, інших документів правового змісту; надання консультацій на стадії досудового врегулювання спору.

Проте, матеріали справи не містять калькуляції винагороди адвоката Саєнко М.І. щодо надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги у господарському процесі від 08.09.2014 р., з якої вбачається вивчення адвокатом господарських відносин (включно з документами первинного бухгалтерського та фінансового обліку) між сторонами по справі, заснованих на договорі, що є предметом позовних вимог; надання відповідних консультацій з правових питань; здійснення представництва інтересів замовника для отримання відповідних документів для формування супровідних додатків до позову, інше.

Позивачем жодним чином не доведено факту виготовлення складних процесуальних документів, які потребують відповідних затрат часу, у тому числі, факту досудового врегулювання спору та направлення відповідачу будь-яких претензій, листів тощо.

Отже, сам по собі акт виконаних робіт від 22.01.2015, підписаний між замовником - ТОВ «РИМ 2000», та виконавцем - адвокатом Наєнко І.М., про виконання робіт, зазначених в п. 4.2 договору про надання правової допомоги в господарському процесі від 08.09.2014, на суму 25386,00 грн., а також фіксований розмір адвокатських послуг у вигляді прогресивної процентної ставки в розмірі 15 % від загальної суми позовних вимог, на який посилається позивач, не може бути безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката в зазначеному розмірі. Адже, розмір таких витрат має бути доведений та документально обґрунтований, виходячи з розумної необхідності судових витрат для даної справи.

Більш того, як вбачається зі змісту вказаного договору, позивачем при розрахунку вартості правової допомоги (п. 4.1 договору) безпідставно включено до суми господарського спору, суму судового збору та суму на послуг адвоката, так як вказані суми не відносяться до господарського спору, що призвело до нарахування 15%, при визначенні послуг адвоката, на суму судового збору та подвійне нарахування 15% на суму послуг адвоката.

Таким чином, з огляду на обставини справи колегія суддів вважає, що сплачені витати порівняно з ціною позову та складністю справи, є неспіврозмірними та достатньо завищеними.

Щодо посилань адвоката на п. 4 рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 р. № 6-рп/2013 то слід зазначити, що згідно цього положення передбачено, що держава гарантує юридичній особі відшкодування судових витрат на юридичні послуги, що надаються лише адвокатом. При цьому, суд враховує, що ці витрати відшкодовуються з урахуванням норм чинного законодавства та конкретних обставин, встановлених судом при розгляді конкретної господарської справи.

Разом з цим, зважаючи на те, що надання правової допомоги дійсно підтверджується документальними доказами, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката в розмірі 1500,00 грн.

Що стосується вимог апеляційної скарги про стягнення з відповідача на користь позивача суми судових витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги адвокатом на стадії апеляційного провадження в розмірі 7000,00 грн., колегія суддів відмовляє в їх задоволенні за необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки такі витрати не знаходяться у необхідному причинному зв'язку з предметом позовних вимог та стягненням заборгованості з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000", яка повністю визнана відповідачем.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Приймаючи до уваги викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що наведені позивачем доводи в апеляційній скарзі, позбавлені фактичного та правового обґрунтування, на їх підтвердження не було надано відповідних доказів, а господарський суд Запорізької області дав належну юридичну оцінку обставинам справи та правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстави для скасування рішення господарського суду Запорізької області від 22 січня 2015 року по справі № 908/6123/14 відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "РИМ 2000", м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 22 січня 2015 року по справі № 908/6123/14 залишити без змін.

В задоволенні заяви позивача про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" суми судових витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги адвокатом на стадії апеляційного провадження в розмірі 7000,00 грн. відмовити.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 17 березня 2015 року.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.