РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015Справа №910/28217/14

За позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Інтербанк»

до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія»

про встановлення нікчемності правочину, застосування наслідків його недійсності та стягнення грошових коштів 776 761,34 грн.

Судді Пукшин Л.Г. - головуючий

Головатюк Л.Д.

Стасюк С.В.

Представники:

від позивача Подольський А.Ю. - представник за довіреністю № 16 від 26.08.14

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 18.03.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Інтербанк» про встановлення нікчемності правочину, а саме Договору страхування кредиту від 01.10.2013 № 82 укладеного між Позивачем та Страховим товариством з додатковою відповідальністю "Гарантія" та застосування наслідків його недійсності та стягнення грошових коштів 776 761,34 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.12.2014 порушено провадження у справі № 910/28217/14 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 04.02.2015.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.02.2015 розгляд справи № 910/28217/14 в порядку ст. 77 ГПК України було відкладено на 18.02.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2015 вирішено здійснити розгляд справи № 910/28217/14 колегіально у складі трьох суддів.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 18.02.2015 справу № 910/28217/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Пукшин Л.Г. (головуючий), Головатюк Л.Д., Стасюк С.В.

Ухвалою суду від 18.02.2015 колегією суддів прийнято справу № 910/28217/14 до свого провадження та призначено розгляд справи на 18.03.2015.

У судове засідання 18.03.2015 з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 18.03.2015 вкотре не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, витребуваних судом документів не надав, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали Господарського суду міста Києва було надіслано на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - 04070, м. Київ, вул.. Костянтинівська, буд. 56, оф. 13, отже відповідач не реалізував своє процесуальне право на участь в судовому засіданні господарського суду.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та відзиву на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01 жовтня 2013 між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Інтербанк» (надалі - позивач, страхувальник) та Страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія» (надалі - відповідач, страховик) було укладений договір страхування кредиту № 59 08 0000-3382, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані зі збитками, які завдані страхувальнику внаслідок повного або часткового неповернення позичальника страхувальнику кредиту та процентів за користування кредитом на умовах, встановлених діючим договором про відкриття № 3787/14 від 22.10.2012 р.

Позичальник за кредитним договором - Товариство з обмеженою відповідальністю «Габо Трейд Сервіс Груп» сума кредиту становить: 18 703 620,00 грн.

Відповідно до п. 7 договору страхування кредиту № 59 08 0000-3382 від 01.10.2013 р. страховим випадком за договором є фактично підтверджений страхувальником в термін, обумовлений договором страхування, факт настання збитків через невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед страхувальником по поверненню кредиту, процентів по ньому в строки та на умовах, передбачених кредитним договором. страховий захист розповсюджується лише на страхові випадки, які настали в період дії кредитного договору.

Пунктом 7.2. договору страхування кредиту № 59 08 0000-3382 від 01.10.2013 р. встановлено, що страховий платіж (внесок) за період страхування становить 776 761,34 грн.

Оплата страхового платежу у розмірі 776 761,34 грн позивачем, підтверджується платіжним дорученням № 01 від 01.10.2013 р.

Згідно з п. 8.2. договору страхування кредиту № 59 08 0000-3382 від 01.10.2013 р. цей договір набуває чинності з 01.10.2013 р. та діє до 20.10.2013 р.

За доводами позивача договір страхування кредиту № 59 08 0000-3382 від 01.10.2013 р було укладено з метою штучного виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів, оскільки за умовами договору страхування ПАТ КБ «ІНТЕРБАНК» позбавлений можливості отримати страхове відшкодування оскільки договір страхування припиняється у день, який є датою погашення кредиту - 20.10.2013. А відтак, за переконанням позивача, ПАТ КБ «ІНТЕРБАНК» позбавлений права звернутися при невиконанні позичальником обов'язку щодо сплати заборгованості за Кредитним договором, оскільки порушення позичальником сплати заборгованості за Кредитним договором відбулося після спливу строку дії Договору страхування - 21.10.2013, на наступний день після спливу строку дії договору.

А тому, за переконанням позивача, виконання укладеного ПАТ КБ «Інтербанк» договору страхування спричинило погіршення фінансового стану банку, та мало на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів на загальну суму 776 761,34 грн. та згідно ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» договір страхування є нікчемним.

З огляду на зазначене, позивач просить суд встановити нікчемності правочину, а саме Договору страхування кредиту від 01.10.2013 № 82, укладеного між позивачем та відповідачем, застосувати наслідки недійсності такого правочину та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 776 761,34 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи 23.07.2014 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 61 «про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «ІНТЕРБАНК» та призначення уповноваженої особи.

Частиною 5 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини 21 ст. 38 Закону, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

У відповідності до ч.2 ст.38 вказаного вище Закону протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв:

1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій;

2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов;

3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів;

4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку;

5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку;

6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком.

За змістом ч.3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" договори, зазначені в частині другій цієї статті, є нікчемними. Уповноважена особа Фонду зобов'язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі звернення до суду уповноваженої особи Фонду державне мито не сплачується.

У п. 2.5.2 пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. визначено, що за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Враховуючи положення ст.ст. 207, 215 Цивільного кодексу України, господарський суд зазначає, що нікчемний правочин є таким, якщо його недійсність встановлена законом, і останній є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Матеріалами справи підтверджується факт укладання між сторонами договору страхування кредиту від 01.10.2013 № 82, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані зі збитками, які завдані страхувальнику внаслідок повного або часткового неповернення позичальника страхувальнику кредиту та процентів за користування кредитом на умовах, встановлених діючим договором про відкриття № 3787/14 від 22.10.2012 р. Розмір страхової суми складає 18 703 620,00 грн., франшиза (у відсотках від страхової суми) становить 10 %.

Пунктом 8 договору страхування кредиту від 01.10.2013 № 82 передбачено, що строк дії договору (період страхування) встановлюється згідно з п.8.2 цього договору, але не більше строку дії кредитного договору. Договір набуває чинності з 00 год. 00 хв. 01 жовтня 2013 року та діє до 23 год. 59 хв. 20 жовтня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи 22.10.2012 р. між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Інтербанк» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Габо Трейд Сервіс груп» (позичальник) укладено договір №3787/14 про відкриття кредитної лінії, відповідно до п.1.1 якого кредитор відкриває позичальнику кредитну лінію із встановленим лімітом 2 340 000,00 дол. США для проплати закордоном. банк надає позичальнику кредит у сумі 26 000 000,00 грн. для придбання цінних паперів.

Відповідно до п.1.2 договору №3787/14 про відкриття кредитної лінії, кредитор відкриває позичальнику кредитну лінію на період з 22.10.2012 по 20.10.2013 р., з процентною ставкою 10 % річних.

Тобто, за умовами договору №3787/14 про відкриття кредитної лінії позичальник зобов'язався провести остаточний розрахунок щодо повернення кредиту 20.10.2013 р.

За доводами позивача договір страхування кредиту від 01.10.2013 № 82 припинив свою дію в день, погашення кредиту 20.10.2013 р., що на думку останнього свідчить про те, що договір страхування мав на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів.

З такими доводами позивача колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 251 Цивільного кодексу України визначено, що терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з ч.2 ст.252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом ч.1 ст.255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

У постанові Національної комісії регулювання електроенергетики "Про схвалення примірного договору між ДП "Енергоринок" та постачальниками електричної енергії за нерегульованим тарифом" від 18.06.2004 № 631 визначено, що слід розуміти під банківським днем, а саме день, коли банківська система України дозволяє перерахування коштів.

У Податковому кодексі України наведено визначення, що слід розуміти під операційним (банківським) днем, а саме частина робочого дня, протягом якої приймаються документи на переказ та на їх відкликання і, за наявності технічної можливості, здійснюється їх обробка, передача та виконання.

За умовами договору №3787/14 про відкриття кредитної лінії, позичальник зобов'язався провести остаточний розрахунок щодо повернення кредиту 20.10.2013 р.

Тобто, враховуючи умови договору №3787/14 про відкриття кредитної лінії та робочий час, протягом якого можливе перерахування позичальником грошових коштів (повернення кредитної заборгованості), останнім терміном повернення кредиту є 18 год. 00 хв. 20.10.2013.

Водночас, договір страхування кредиту від 01.10.2013 № 82 діє до 23 год. 59 хв. 20.10.2013 р.

Таким чином, термін повернення кредиту та термін дії договору страхування кредиту від 01.10.2013 № 82 за часом не співпадають.

Крім іншого, слід зазначити, що у договорі страхування кредиту від 01.10.2013 № 82 зазначені дії страхувальника при настанні страхової події, а саме, після настання страхового випадку страхувальник зобов'язаний негайно, але в будь-якому разі не пізніше через 3 дні (за винятком вихідних, святкових та неробочих днів) повідомити про це страховика.

У тексті договору страхування вказані дії страхувальника (позивача), які повинні статися після настання страхового випадку, але не обумовлено, що такі дії страхувальника повинні бути тільки у період дії договору страхування кредиту 01.10.2013 № 82.

Така умова за договором страхування поширюється тільки при настанні страхового випадку, тобто на збитки внаслідок подій, які відбулися протягом періоду страхування.

Таким чином, у разі неповернення позичальником суми кредиту та процентів за користування кредитом позивачу в кінцевій термін - 20.10.2013 за кредитним договором, саме останній день слід вважати датою настання страхового випадку.

А тому, позивач зобов'язаний негайно, але в будь-якому разі не пізніше через 3 (за винятком вихідних, святкових та неробочих днів) повідомити про це страховика про обставини події.

Суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що страховий випадок за договором страхування кредиту 01.10.2013 № 82 взагалі мав місце.

Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт спричинення укладенням спірного договору страхування погіршення фінансового стану банку та укладення цього договору з метою штучного виведення активів банку на суму 776 761,34 грн. внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про встановлення нікчемності правочину - Договору страхування кредиту від 01.10.2013 № 82, є недоведеними та документально не підтвердженими, а тому не підлягають задоволенню.

Окрім цього, слід зазначити, що чинним законодавством України визначено категорії договорів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, які є нікчемними.

При цьому, підписаний сторонами до введення тимчасової адміністрації договір страхування кредиту 01.10.2013 № 82не входить до переліку договорів, визначених в частині 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а отже свідчить про відсутність підстав вважати вказаний вище правочин таким, що не породжує правових наслідків.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 Цивільного кодексу України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

У зв'язку з наведеними обставинами, вимоги позивача про застосування наслідків недійсності оспорюваного договору є також необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки така вимога може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В порядку передбаченому ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доказів, які б підтверджували факт порушення відповідачем його прав і охоронюваних законом інтересів, не надано, за таких обставин в задоволенні позовних вимог, з викладених у позові правових підстав, необхідно відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.03.2015 р.

Судді Пукшин Л.Г. - головуючий

Головатюк Л.Д.

Стасюк С.В.