ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р.Справа № 922/346/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії бурового управління "Укрбургаз" м. Красноград
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Люботин
про стягнення 225 646,06грн.
за участю представників сторін:

позивача - Нищета В.В., дов. № 2-58д від 25.12.2015р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача 157 500,00грн. основного боргу, 9 450,00грн. пені, 57 919,35грн. збитків від інфляції, 776,71грн. 3% річних за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки № УБГ 237/037-14 від 21.10.2014р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Позивач 05.03.2015р. звернувся до суду з заявою (вих. № 032-032-1662-1 від 04.03.2015р.) про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу (100% передоплати) в розмірі 157 500,00грн., пені в розмірі 18 112,50грн., додаткової пені за прострочення більше ніж на 30 днів в розмірі 2 567,47грн., 3% річних в розмірі 1 488,70грн., збитків від інфляції в розмірі 17 571,75грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки № УБГ 237/037-14 від 21.10.2014р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

10.03.2015р. позивач, посилаючись на допущену ним описку в заяві № 032-032-1662-1 від 04.03.2015р., уточнив свої позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу (100% передоплати) в розмірі 157 500,00грн., пені в розмірі 18 112,50грн., штраф за прострочення більше ніж на 30 днів в розмірі 2 567,47грн., 3% річних в розмірі 1 488,70грн., збитків від інфляції в розмірі 17 571,75грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки № УБГ 237/037-14 від 21.10.2014р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Із суті наданого позивачем уточнення, виходячи з його змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог та конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що заява № 032-032-1662-1 від 04.03.2015р. за своєю правовою природою є одночасно заявою про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних, заявою про зменшення розміру позовних вимоги в частині стягнення збитків від інфляції, а також заявою про зміну предмету позову, оскільки позивачем додатково заявлено нову позовну вимогу щодо стягнення 7% штрафу в розмірі 2 567,47грн. за прострочення поставки товару більш ніж 30 днів.

Враховуючи те, що позивач, відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України, вправі до прийняття рішення по суті спору збільшити або зменшити розмір позовних вимог, а до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет позову, а також те, що на час звернення позивача з заявою про зміну предмету позову розгляд справи по суті судом розпочато не було, ці дії не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, дана заява підлягає задоволенню як така, що не суперечить вимогам чинного законодавства України та подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням цієї заяви.

Представник позивача позовні вимоги, викладені у заяві № 032-032-1662-1 від 04.03.2015р., підтримує повністю, просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, проте відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

21.10.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії бурового управління "Укрбургаз" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) було укладено договір поставки № УБГ 237/037-14 (далі договір), відповідно до умов якого відповідач зобов'язався поставити позивачу товар, зазначений в специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору, а позивач прийняти та оплатити його вартість.

Найменування товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість договору була погоджена сторонами у специфікації № 1 від 21.10.2014р. (далі специфікація) у відповідності до п.1.2 договору.

У п.2 специфікації сторони погодили, що поставка товару здійснюється на умовах DDP згідно правил Інкотермс 2000, кінцеве місце призначення 63303, Харківська область, м. Красноград, вул. Українська, 165, Красноградська база виробничо-технічного забезпечення і комплектації.

Згідно із п.4.1 договору та п. 4 специфікації сторони погодили умови та строк оплати як 100% передплати загальної вартості товару в розмірі 157 500,00грн., яка здійснюється на підставі рахунку.

Строк поставки товару, за умовами п.3 специфікації, здійснюється відповідачем на протязі 10 днів після оплати згідно письмової рознарядки (документа, що підтверджує готовність покупця отримати товар).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд встановив наступне.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Як вже було встановлено судом, сторони умовами договору, а саме п.4.1, погодили, що позивач проводить розрахунок шляхом 100% попередньої оплати.

Позивач зобов'язання за договором виконав належним чином та 27.10.2014р. перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 157 500,00грн. на підставі виставленого відповідачем рахунку № С-10-14-1 від 24.10.2014р., що підтверджується копією платіжного доручення № 328 від 27.10.2014р.

27.10.2014р. на адресу відповідача позивачем була направлена рознарядка за вих. № 037-03-7764 про готовність отримати кислоту лимонну у кількості 8,75 тон у термін з 28.10.2014р. по 06.11.2014р., яка отримана відповідачем 28.10.2014р., про що свідчить його розписка про отримання рознарядки № 069/10/14-Р-Кл.

Як зазначає позивач, в узгоджений сторонами у договорі строк, товар поставлений не був. Докази, які підтверджують поставку відповідачем товару за договором в матеріалах справи також відсутні.

За приписами ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, у визначений сторонами термін (протягом 10 днів з моменту оплати, тобто в строк до 07.11.2014р.) оплачений товар позивачу не поставив.

За приписами п.2 ст.693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, при чому доведеної до продавця.

Позивач 19.11.2014р. звернувся на адресу відповідача з претензією № 032-032-8496, в якій вимагав у відповідача повернути зроблену ним передплату за договором в сумі 157 500,00грн.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати повернення зробленої ним на користь відповідача передплати за договором, оскільки відповідач свої договірні зобов'язання належним чином не виконав, товар за договором не поставив.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач поставив позивачу товар, за який було проведено попередню оплату, а також відсутні докази повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що відповідач не поставив позивачу в узгоджений сторонами строк товар, не повернув сплачену позивачем суму попередньої оплати, докази на підтвердження повернення ним суми попередньої оплати в розмірі 157 500,00грн. у справі відсутні, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 08.11.2014р. по 03.03.2015р. в розмірі 18 112,50грн. та 7% штрафу в розмірі 2 567,47грн.

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 7.10 договору сторони погодили відповідальність за несвоєчасну поставку товару у вигляді пені в розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач обґрунтовано здійснив розрахунок пені, це відповідає умовам договору (п.7.10 договору), у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок 7% штрафу суд дійшов висновку, що позивач не вірно застосував формулу його розрахунку, у зв'язку з чим розмір штрафу за розрахунком позивача складає 2 567,47грн., в той час як сума 7% штрафу від вартості непоставленого товару складає 11 025,00грн.

Оскільки суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 2 567,47грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1 488,70грн. та збитків від інфляції в сумі 17 571,75грн., то суд вважає їх необґрунтованими та таким що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідальність, передбачена ст.625 ЦК України, наступає за невиконання не будь - якого зобов'язання, а саме грошового.

У п.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013р. зазначено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення сум авансу та завдатку, оскільки відповідні дії вчинюються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Оскільки попередню оплату поставки товару здійснено, а товар не поставлено, відповідно до ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку товару, не вважається грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

Такий правовий висновок зроблений у Постанові Верховного суду України від 16.09.2014р. у справі № 921/266/13-г/7, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Відповідно до ст. 111 - 28 Господарського кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, у суду не має правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції, нарахованих позивачем на суму зробленої ним попередньої оплати за договором.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення суми боргу, пені та штрафу, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та збитків від інфляції вважає за необхідне відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.610, 611, 663, 693, 712 Цивільний кодекс України, ст.ст. 193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідент. номер НОМЕР_1 (юридична адреса: АДРЕСА_1, фактична адреса: АДРЕСА_2, відомості про рахунки відсутні) на користь Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28) в особі філії бурового управління "Укрбургаз" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", (63304, Харківська область, м. Красноград, вул. Полтавська, 88, відомості про рахунки відсутні) - 157 500,00грн. основного боргу, 18 112,50грн. пені, 2 567,47грн. штрафу, 3 563,60грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 1 488,70грн. та збитків від інфляції в розмірі 17 571,75грн. відмовити.

Повне рішення складено 13.03.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк