ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2015 р. Справа №917/168/15

за позовом Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука", вул. 1905 року, буд. 27,Кременчук,Полтавська область,39605

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул.Старий Поділ, 5,Полтава,Полтавська область,36022

про стягнення грошових коштів в сумі 1 329 572,23 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Сірачинська Я.І. дов. б/н від 25.11.2014р.

від відповідача: Пусан А.Ю., дов. № 10-74/2114 від 23.02.2015 року

В судовому засіданні 24.03.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення у відповідності до приписів ст. 85 ГПК України.

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача на користь позивача 1 329 572,23 грн. заборгованості за договором № 291 оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності, від 01 березня 2001 року, в загальному розмірі 1 329 572,23 грн., що включає суму заборгованості з орендної плати за грудень 2014 року - 1 320 347,88 грн., договірну пеню за прострочення сплати орендної плати за грудень 2014 року - 7 596,52 грн., три проценти річних від простроченої суми заборгованості з орендної плати за грудень 2014 року - 1 627,83 грн.

В судових засіданнях представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог. 24.03.2015 року від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів, до якого додано виписку по рахунку про сплату після порушенні провадження у справі суми основного боргу відповідачем, а також судові рішення у справі № 917/2691/14.

Відповідач заперечував проти приєднання даних документів до матеріалів.

Суд роз'яснив представнику відповідача, що сторони вільні у подачі доказів суду, а тому судом не може бути відмовлено учаснику судового процесу у такому праві. Однак оцінка доказів судом здійснюється на предмет їх належності та допустимості.

Відповідач відзив на позов не надав. В судовому засіданні 24.03.2015 року представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строків розгляду справи для надання йому можливості надати суду витяг з ЄДР, підготовки контррозрахунку та відзиву. Також представник відповідача заявив усне клопотання про зменшення розміру пені, заявленої до стягнення позивачем.

Представник позивача заперечував проти задоволення даних клопотань.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Так, згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є:

1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу;

1-1) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

2) неподання витребуваних доказів;

3) необхідність витребування нових доказів;

4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача;

5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

З часу порушення провадження у справі (02.02.2015 року) відповідач мав достатньо часу для підготовки відзиву на позовну заяву та надання контррозрахунку позовних вимог (за наявності таких). Щодо витягу з ЄДР, то в матеріалах справи міститься такий витяг щодо відповідача, наданий позивачем при зверненні до суду. Також суд враховує, що в попереднє судове засідання відповідач не з'явився, заявивши клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом було задоволено. Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони та інших учасників процесу добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Такі дії відповідача свідчать про зловживання правом та є намаганням затягнути судовий розгляд справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. В даному випадку такі обставини відсутні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 р.).

Зважаючи на викладені вище обставини, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2001 року між міським комунальним підприємством "Кременчукенерго" ( орендодавець) та відкритим акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (відповідач, орендар) було укладено Договір № 291 оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності. 10 червня 2010 року та 01 червня 2011 року між сторонами укладено додаткові угоди до договору № 291 оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності від 01.03.2001 року ( арк. справи 10-20).

Відповідно до рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області "Про реорганізацію міського комунального підприємства "Кременчукенерго" від 25.05.2010 року, міське комунальне підприємство "Кременчукенерго" було реорганізовано шляхом приєднання до комунального підприємства "Благоустрій Кременчука". У п. 2 вищезазначеного рішення визначено, що комунальне підприємство "Благоустрій Кременчука" є правонаступником всіх прав та обов'язків міського комунального підприємства "Кременчукенерго". Зазначене також визначено в п. 1.3 статуту КП "Благоустрій Кременчука" ( арк. справи 78-86), проведення державної реєстрації змін до установчих документів комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ( арк. справи 66-71). Отже, комунальне підприємство «Благоустрій Кременчука» (позивач) є правонаступником щодо всіх прав та обов'язків міського комунального підприємства «Кременчукенерго» за договором від 01 березня 2001 року № 291 оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності.

За умовами цього договору сторони узгодили, зокрема, наступне:

- орендодавець передає, а орендар (відповідач) приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно згідно з додатком, що знаходиться на балансі міського комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" вартість якого становить за експертною оцінкою 23 139 188,00 грн. Майно передається в оренду з метою забезпечення належного утримання та ефективної експлуатації об'єкта оренди, забезпечення безперебійного надання послуг по тепло - та водопостачанню на необхідному рівні та необхідної якості бюджетним організаціям та населенню міста, погашення заборгованості міського бюджету за теплову енергію (п. 1.1 Договору);

- орендар вступає у строкове платне користування майном у термін вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна (п. 2.1 Договору);

- орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції січень 2001 року - 38 565,30 грн.. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди - березень 2001 р. визначається шляхом коригування орендної плати з попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (3.1 Договору);

- орендна плата перераховується до міського бюджету щомісячно, не пізніше 12-го числа наступного місяця за звітним (п. 3.3 Договору);

- орендна плата, перерахована несвоєчасно або не у повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п. 3.5 Договору);

- цей договір укладено строком на 25 років, що діє з 01.03.2001 р. до 01.03.2026 р. включно (п. 10.1 Договору).

За трьома актами від 22.03.2001 р. приймання-передачі основних засобів в оренду згідно рішення міськвиконкому № 396 від 02.03.2001 р. міське комунальне підприємство "Кременчукенерго" передало, а відповідач прийняв в строкове платне користування майно. Зазначені акти підписані представниками сторін та засвідчені печатками ( арк. справи 21-32).

На підставі умов договору № 291 протягом грудня 2014 року Орендар ПАТ «Полтаваобленерго» користувався майном, що перебуває на балансі Орендодавця КП «Благоустрій Кременчука».

Договірні виконавчі та розрахункові документи за договором № 291 за грудень 2014 року (акт приймання-передачі, розрахунок орендної плати та рахунок на оплату орендної плати) були надіслані орендодавцем ПАТ «Полтаваобленерго» 12 січня 2015 року цінним листом з описом вкладення ( арк. справи 34-38).

Орендар ПАТ «Полтаваобленерго» акти приймання-передачі за грудень 2014 року згідно договору № 291 не підписав, будь-яких зауважень чи мотивованої відмови у підписанні актів приймання-передачі не надав, орендну плату за користування майном за грудень 2014 року не сплатив, що й стало підставою для звернення позивача ду суду із цим позовом.

Крім суми основного боргу позивач просить суд також стягнути з відповідача договірну пеню за прострочення сплати орендної плати за грудень 2014 року - 7 596,52 грн., три проценти річних від простроченої суми заборгованості з орендної плати за грудень 2014 року - 1 627,83 грн.

Частинами 1, 6 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В статті 193 ГК України зазначається, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

02.03.2015 року відповідач перерахував позивачу 1320 347,88 грн. - орендну плату за грудень 2014 року, що підтверджується випискою по рахунку, наданої позивачем ( в мат. справи).

Оскільки відповідач сплатив 1 320 347,88 грн. заборгованості з орендної плати за грудень 2014р. після звернення до суду та заявлення позивачем позовних вимог про стягнення цієї суми, то суд дійшов висновку про припинення провадження в цій частині на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору, оскільки предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи до винесення судом рішення.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 3.5. Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідного до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Судом здійснено перерахунок розміру пені та річних, заявлених до стягнення, з використанням калькулятора "ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ ". Розрахунок позивача є вірним.

Таким чином, вимога позивача про стягнення пені в сумі 7596,52 грн. пені та 1627,83 грн. 3 % річних є правомірною та підлягає задоволенню.

Щодо усного клопотання представника відповідача про зменшення пені, то суд відмовляє у його задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно із пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинна перевищувати розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня, в той час як договірний розмір пені відповідно до п. 3.5 Договору сторони визначили виходячи з однієї облікової ставки НБУ.

Крім того, заявлений до стягнення розмір пені не є завеликим порівняно з основною заборгованістю.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що відповідачем зроблено не було.

Враховуючи вищевикладене, а також, що сторони перебувають у рівних умовах, суд дійшов висновку про відсутність виняткових обставин, які б стали підставою для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Відповідач відзиву на позов не надав, доводи позивача і надані ним докази не спростував.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені та і річних суд задовольняє, в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу суд припиняє провадження у справі з огляду на відсутність предмету спору.

Відповідно до ч.2 ст. 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог та вимог, за якими припинено провадження, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 49, 75, п. 1-.1 ст. 80, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул.Старий Поділ, 5, Полтава, Полтавська область,36022, ідентифікаційний код юридичної особи 00131819 ) на користь Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" (вул. 1905 року, буд. 27,Кременчук, Полтавська область,39605, ідентифікаційний код 03351958 ) 7596,52 грн. пені, 1627,83 грн. - 3 % річних, 26 591,45 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням рішенням законної сили.

3. В частині стягнення 1 320 347,88 грн. основного боргу - припинити провадження у справі.

Повне рішення складено 25.03.2015 року.

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією