номер провадження справи 33/10/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015 Справа № 908/408/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11)

до Відкритого акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : Маньчин О.О. - довіреність № 18-158 від 23.12.2014 р.;

від відповідача: Жердєв І.С. - довіреність № 3120 від 25.12.2013 р.;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" звернулося в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" суми 86556,65грн. пені за порушення строків оплати за договором поставки № 11-13/14 20/2013/31 від 06.12.2012 р.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки № 11-13/14 20/2013/31 від 06.12.2012 р., позивач поставив відповідачу товар, за який, останній розрахувався несвоєчасно. За порушення строку виконання грошового зобов'язання, на підставі п. 7.6 Договору відповідачу нараховано пеню в сумі 86556,65 грн. Посилаючись на приписи статей 526, 610, 611 Цивільного Кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та умови договору поставки № 11-13/14 20/2013/31 від 06.12.2012 р., позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.01.2015 р. порушено провадження у справі № 908/408/15-г, розгляд якої призначено на 17.02.2015 р.

В судовому засіданні 17.02.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 17.03.2015 р. о 9-30 год.

В судовому засіданні, призначеному на 17.03.2015 р. о 9 год. 30хв. на підставі ст. 77 ГПК України з метою витребування доказів оголошувалась перерва на 17.03.2015 р. о 12год. 40 хв., а потім оголошувалась перерва на 17.03.2015р. о 14год. 30хв.

17.03.2015р. від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України. Так, за змістом заяви, позивач, посилаючись на проведений ним перерахунок суми пені, просить суд стягнути з відповідача суму пені 85426,49 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що вказана заява позивача не суперечать приписам статті 22 ГПК України, заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду.

За таких обставин, предметом позову у справі № 908/408/15-г є позовна вимога ПАТ "Запорізький завод феросплавів" про стягнення з ВАТ "ЗМК "Запоріжсталь" суми пені 85426,49 грн.

Представник позивача в судових засіданнях підтримав доводи позовної заяви (із урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Відкрите акціонерне товариство ЗМК «Запоріжсталь» (Відповідач у справі) у відзиві проти позову заперечив. Мотивує, зокрема, тим, що позивачем порушено умову, порядок та строки щодо передання відповідачеві повного пакету товаросупровідних документів. Зазначає, що в позовній заяві відсутні будь - які посилання позивача на конкретні докази своєчасності надання відповідачеві повного пакету товаросупровідних документів. Вказує, що до матеріалів справи позивачем не додано жодних доказів своєчасного надання документів на адресу відповідача ані поштовим зв'язком, ані кур'єрською доставкою чи нарочно. У зв'язку з чим, за твердженням відповідача, у нього не було реальної можливості здійснити оплату за поставлений товар у порядку та строк, встановлений Договором. Також, зауважує, що сертифікати якості позивачем не додавались до матеріалів справи, а накладні перевізника, наявні у матеріалах справи, взагалі не повинні прийматися до уваги як належні докази, оскільки з боку ВАТ «Запоріжсталь» вони були підписані не уповноваженими особами. У даному випадку, уповноваженими особами на підписання зазначених документів від ВАТ «Запоріжсталь» на підставі відповідних довіреностей виступали Савченко О.Д. та Штепа Т.А. Крім того, посилаючись на п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», в якому зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені, відповідач зазначає, що в порушення вказаної вимоги, позивачем, під час здійснення розрахунку пені, день фактичної сплати відповідачем суми заборгованості було включено в період часу, за який здійснювалось стягнення пені, що безпідставно призвело до збільшення заявленої до стягнення суми неустойки. Крім того, вказує, що у розрахунку позовних вимог невірно вказана дата оплати відповідно до умов Договору, а саме: за рахунком №460636 від 06.01.2014р. замість 18.02.2014р. вказано 17.02.2014р.; за рахунком №460637 від 07.01.2014р. замість 18.02.2014р. вказано 17.02.2014р.; за рахунком №460775 від 20.01.2014р. замість 03.03.2014р. вказано 28.02.2014р.; за рахунком №461525 від 15.03.2014р. замість 28.04.2014р. вказано 25.04.2014р.; за рахунком №461528 від 16.03.2014р. замість 28.04.2014р. вказано 25.04.2014р.

Посилаючись на вищевикладене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача в судових засіданнях підтримав доводи відзиву на позовну заяву та доповнення до відзиву.

Позивач, проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, заперечив. Вказав, що дійсно, позивач не може надати доказів (визначених умовами п.3.7 Договору) передання відповідачу розрахунків за поставлену згідно Договору продукцію. Однак ненадання доказів виставлення рахунків відповідно до умов п.3.7 Договору не є доказами того, що такі рахунки дійсно не надавалися відповідачу. Позивач стверджує, що всі рахунки, що були додані до позовної заяви, були передані відповідачу. По-перше, п. 3.7 Договору встановлено, що позивач передає рахунки відповідачу факсимільним або електронним зв'язком. По-друге, оригінали рахунків були надані відповідачу нарочно, відповідно до умов п.3.7 Договору. В даному випадку, якщо б позивач дійсно не передав рахунки відповідачеві, останній, відповідно до умов ст.666 ЦК України, мав би право вимагати у позивача передання цих документів з подальшою вимогою розірвання договору. Однак, відповідач сплатив у повному обсязі вартість поставлених феросплавів та використав ці отримані феросплави (товар) у своїй господарській діяльності. Звертає увагу суду на те, що у кожному платіжному дорученні, що було надано позивачем до позовної заяви, з боку ВАТ «ЗМК «Запоріжсталь» були зазначені номера рахунків, що були надані ПАТ «ЗФЗ» відповідачу. Позивач наголошує, що Договір не містить жодних умов щодо проведення оплати Покупцем за поставлену продукцію після передання Постачальником товаросупровідних документів (зокрема, рахунків).

За клопотанням присутніх у судовому засіданні представників стторін судовий процес здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

Від відповідача 13.03.2015р. надійшло до суду письмове клопотання, в якому, посилаючись на розмір штрафних санкцій, належне виконання ВАТ «Запоріжсталь» взятих на себе договірних зобов'язань (відсутність заборгованості за поставлений по договору Товар), тяжке фінансове становище, несуттєве прострочення під час розрахунків з позивачем (у своїй більшості від 1-го до 5-ти днів), відсутність негативних наслідків у позивача та третіх осіб від прострочення виконання зобов'язання, відповідач просить, у разі прийняття рішення про задоволення позовних вимог, в порядку ст. 83 ГПК України, зменшити розмір штрафних санкцій (пені), що підлягають стягненню по цій справі до суми 10 000,00 грн.

В свою чергу, представник позивача, посилаючись на тяжкий фінансовий стан на підприємстві позивача, проти зменшення розміру пені, заперечив.

В судовому засіданні 17.03.2015 р. прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 06.12.2012 р. між позивачем (Постачальником) та відповідачем (Покупцем) було укладено договір поставки № 11-13/14 20/2013/31 (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов'язався поставити та передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити згідно п. 3.3 Договору феросплави (Товар), протягом строку з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., на умовах, у кількості та строки, зазначені в Специфікаціях, які є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 2.1.1 Договору, датою поставки товару та моментом переходу права власності вважається дата оформлення Постачальником накладної перевізника (ПАТ «ЗФЗ»), при спільному прийманні та визначення ваги на ПАТ «ЗФЗ», підтверджена сертифікатом якості Постачальника.

Пунктом 3.3 Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 27.01.2014 р. до Договору), встановлено, що Покупець проводить оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника протягом 30-ти банківських днів з дати поставки товару.

Датою платежу вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника (п. 3.5 Договору).

Згідно із п. 3.6 Договору при перерахуванні коштів на рахунок Постачальника, Покупець зобов'язаний зазначити: «Оплата за Товар по договору № 11-13/14 від 06.12.2012р., по рахунку-фактурі…» (із зазначенням номеру рахунків-фактур).

Пунктом 3.7 Договору встановлено, що Постачальник шляхом факсимільного чи/або електронного зв'язку, передає Покупцю протягом 2-х робочих днів з дати постачання товару рахунок на відвантажений товар, з наступним наданням оригіналів протягом 5-ти календарних днів з дати постачання товару та при наявності підписаної обома Сторонами Специфікації також копію залізничної квитанції (накладної перевізника) чи/або накладної на відпуск товару, сертифікат якості, податкову накладну.

Датою надання документів вважається дата поштового штемпеля відправлення на конверті. У випадку надання документів кур'єрською поштою, датою надання документів вважається дата, вказана в накладній про приймання документів. За згодою сторін передбачена передача документів нарочним, при цьому передача документів здійснюється за реєстром, з зазначенням дати, Ф.І.П. осіб що приймали учать у прийманні документів.

Пунктом 7.6 Договору встановлено, що у разі порушення Покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених цим договором постачання у пункті 3.3, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді, за кожен день прострочення оплати.

Сторонами до вищезазначеного Договору складено, зокрема, Специфікації: № 17 на суму 15979791,60 грн., № 21 на суму 23563863,72 грн., № 22 на суму 18683068,92 грн., № 28 на суму 25106238,48 грн., № 29 на суму 26700544,92 грн., № 30 на суму 2048496,24 грн., № 31 на суму 31811397,12 грн., № 33 на суму 27848626,68 грн., № 34 на суму 758291,04 грн.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору, в період: січень 2014 р. - листопад 2014 р. позивачем за накладними (копії долучені до матеріалів справи), було поставлено відповідачу Товар, на оплату якого були виставлені рахунки: № 460627 від 04.01.2014 р. на суму 1146579,38 грн., № 460628 від 05.01.2014 р. на суму 573576,29 грн., № 460768 від 18.01.2014 р. на суму 573576,29 грн., № 460771 від 19.01.2014 р. на суму 572620,97 грн., № 460775 від 20.01.2014 р. на суму 1147152,58 грн., № 460783 від 21.01.2014р. на суму 572812,03 грн., № 461984 від 19.04.2014 р. на суму 835269,32 грн., №461985 від 21.04.2014 р. на суму 836663,76 грн., № 463896 від 06.08.2014 р. на суму 855892,06 грн., № 464440 від 11.09.2014 р. на суму 530072,93 грн., № 464433 від 10.09.2014р. на суму 880955,89 грн., № 464412 від 09.09.2014 р. на суму 1744541,35 грн., № 464389 від 06.09.2014р. на суму 870386,90 грн., № 464396 від 08.09.2014 р. на суму 873585,79 грн., №464524 від 18.09.2014 р. на суму 890120,88 грн. № 464488 від 16.09.2014р. на суму 875878,46 грн., № 464502 від 17.09.2014 р. на суму 884304,18 грн., № 464583 від 25.09.2014 р. на суму 880431,30 грн., № 464573 від 24.09.2014 р. на суму 1841248,91 грн., № 464566 від 23.09.2014 р. на суму 553350,72 грн., № 464665 від 29.09.2014 р. на суму 1760727,44 грн., №464693 від 30.09.2014 р. на суму 1712924,24 грн., № 464748 від 03.10.2014 р. на суму 1731689,53 грн., № 464760 від 04.10.2014 р. на суму 867514,27 грн., № 464762 від 05.10.2014р. на суму 864055,74 грн., № 465789 від 07.10.2014р. на суму 1730119,28 грн., №464820 від 08.10.2014 р. на суму 866644,62 грн., № 464874 від 14.10.2014 р. на суму 865459,44 грн., № 464883 від 15.10.2014 р. на суму 595560,00 грн., № 464981 від 23.10.2014 р. на суму 864983,82 грн., № 464962 від 22.10.2014р. на суму 652443,28 грн., № 464917 від 18.10.2014 р. на суму 865060,12 грн., № 464918 від 19.10.2014 р. на суму 865060,12 грн., №464922 від 20.10.2014 р. на суму 866213,90 грн., № 464946 від 21.10.2014 р. на суму 1731843,71 грн., № 465122 від 31.10.2014 р. на суму 1733503,72 грн., № 465322 від 14.11.2014р. на суму 698164,38 грн., № 465245 від 08.11.2014 р. на суму 950232,68 грн., №465246 від 09.11.2014 р. на суму 948338,53 грн., № 465253 від 10.11.2014 р. на суму 946760,06 грн., № 465341 від 18.11.2014р. на суму 5014577,74 грн.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, відповідач за поставлений позивачем Товар розрахувався у повному обсязі, але з порушенням строків, встановлених Договором.

Позовна вимога ПАТ "Запорізький завод феросплавів" про стягнення з ВАТ "ЗМК "Запоріжсталь" суми пені в розмірі 85426,49 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), стала предметом судового розгляду у даній справі.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного ними Договору, який породив взаємні обов'язки: обов'язком позивача стало передання відповідачу Товару, а обов'язком відповідача - прийняття Товару і оплата його вартості на умовах, визначених Договором.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 статті 193 ГК України).

За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать долучені до матеріалів справи копії накладних, позивач належним чином та у встановлені Договором строки виконав свої договірні зобов'язання - поставив відповідачу обумовлений Договором Товар.

Згідно п. 1.1 Договору відповідач зобов'язався прийняти та оплатити згідно п. 3.3 Договору феросплави (Товар), на умовах, у кількості та строки, зазначені в Специфікаціях, які є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 3.3 Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 27.01.2014 р. до Договору), встановлено, що Покупець проводить оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника протягом 30-ти банківських днів з дати поставки товару.

Відповідач за поставлений позивачем Товар розрахувався у повному обсязі, але з порушенням строків, встановлених Договором.

Долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями підтверджується несвоєчасна оплата відповідачем отриманого Товару за виставленими позивачем рахунками: № 460768 від 18.01.2014 р. (строк оплати - 28.02.2014 р., фактична сплата - 04.03.2014 р., кількість днів прострочки - 2), № 460771 від 19.01.2014 р. (строк оплати - 28.02.2014 р., фактична сплата - 04.03.2014 р., кількість днів прострочки - 2), № 464433 від 10.09.2014р. (строк оплати - 22.10.2014 р., фактична сплата - 24.10.2014 р., кількість днів прострочки - 1), № 464412 від 09.09.2014 р. (строк оплати - 21.10.2014 р., фактична сплата - 24.10.2014 р., кількість днів прострочки - 2), № 464389 від 06.09.2014 р. (строк оплати - 17.10.2014 р., фактична сплата - 24.10.2014 р., кількість днів прострочки - 5) № 464396 від 08.09.2014 р. (строк оплати - 20.10.2014 р., фактична сплата - 24.10.2014 р., кількість днів прострочки - 3), № 464488 від 16.09.2014р. (строк оплати - 28.10.2014 р., фактична сплата - 31.10.2014 р., кількість днів прострочки - 2), № 464502 від 17.09.2014 р. (строк оплати - 29.10.2014 р., фактична сплата - 31.10.2014 р., кількість днів прострочки - 1), № 464573 від 24.09.2014 р. (строк оплати - 05.11.2014 р., фактична сплата - 07.11.2014 р., кількість днів прострочки - 1), № 464566 від 23.09.2014 р. (строк оплати - 04.11.2014 р., фактична сплата - 07.11.2014 р., кількість днів прострочки - 2), № 464665 від 29.09.2014 р. (строк оплати - 10.11.2014 р., фактична сплата - 17.11.2014 р., кількість днів прострочки - 5), № 464693 від 30.09.2014 р. (строк оплати - 11.11.2014 р., фактична сплата - 17.11.2014 р., кількість днів прострочки - 4), № 464748 від 03.10.2014 р. (строк оплати - 14.11.2014 р., фактична сплата - 17.11.2014 р., кількість днів прострочки - 1), № 464760 від 04.10.2014 р. (строк оплати - 14.11.2014 р., фактична сплата - 17.11.2014 р., кількість днів прострочки - 1), № 464762 від 05.10.2014 р. (строк оплати - 14.11.2014 р., фактична сплата - 17.11.2014 р., кількість днів прострочки - 1) № 465789 від 07.10.2014р. (строк оплати - 18.11.2014 р., фактична сплата - 21.11.2014 р., кількість днів прострочки - 2), № 464820 від 08.10.2014 р. (строк оплати - 19.11.2014 р., фактична сплата - 21.11.2014 р., кількість днів прострочки - 1), № 464874 від 14.10.2014 р. (строк оплати - 25.11.2014 р., фактична сплата - 28.11.2014 р., кількість днів прострочки - 2), № 464883 від 15.10.2014 р. (строк оплати - 26.11.2014 р., фактична сплата - 28.11.2014 р., кількість днів прострочки - 1) № 464981 від 23.10.2014 р. (строк оплати - 04.12.2014 р., фактична сплата - 08.12.2014 р., кількість днів прострочки - 2), № 464962 від 22.10.2014р. (строк оплати - 03.12.2014 р., фактична сплата - 08.12.2014 р., кількість днів прострочки - 3), № 464917 від 18.10.2014 р. (строк оплати - 28.11.2014 р., фактична сплата - 08.12.2014 р., кількість днів прострочки - 6), № 464918 від 19.10.2014 р. (строк оплати - 28.11.2014 р., фактична сплата - 08.12.2014 р., кількість днів прострочки - 6), № 464922 від 20.10.2014 р. (строк оплати - 01.12.2014 р., фактична сплата - 08.12.2014 р., кількість днів прострочки - 5), № 464946 від 21.10.2014 р. (строк оплати - 02.12.2014 р., фактична сплата - 08.12.2014 р., кількість днів прострочки - 4) № 465122 від 31.10.2014 р. (строк оплати - 12.12.2014 р., фактична сплата - 18.12.2014 р., кількість днів прострочки - 4), № 465322 від 14.11.2014 р. (строк оплати - 26.12.2014 р., фактична сплата - 30.12.2014 р., кількість днів прострочки - 2), № 465245 від 08.11.2014 р. (строк оплати - 19.12.2014 р., фактична сплата - 24.12.2014 р., кількість днів прострочки - 3), № 465246 від 09.11.2014 р. (строк оплати - 19.12.2014 р., фактична сплата - 24.12.2014 р., кількість днів прострочки - 3), № 465253 від 10.11.2014 р. (строк оплати - 22.12.2014 р., фактична сплата - 24.12.2014 р., кількість днів прострочки - 1), № 465341 від 18.11.2014р. (строк оплати - 30.12.2014 р., фактична сплата - 06.01.2015 р., кількість днів прострочки - 3).

Отже, відповідач не виконав своє зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманого Товару, чим порушив умови Договору та вимоги чинного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в ст.ст. 216, 230, 231 Господарського кодексу України.

Так, ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» (далі - Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимога про стягнення пені заявлена позивачем на підставі п. 7.6 Договору, яким передбачено, що у разі порушення Покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених цим договором постачання у пункті 3.3, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді, за кожен день прострочення оплати.

Оскільки відповідачем не виконувались своєчасно та належним чином зобов'язання щодо оплати вартості отриманого за Договором Товару, позивачем нарахована до сплати пеня.

В даному випадку, факт порушення відповідачем умов Договору щодо строків оплати підтверджується матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем строків оплати за Договором, умови Договору та приписи чинного законодавства, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача пені нормативно заявлена позивачем правомірно.

Разом з тим, суд враховує наступне:

Так, пунктом 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

В даному випадку, судом встановлено, що при здійсненні розрахунку пені, за деякими рахунками, день фактичної сплати відповідачем суми заборгованості було включено позивачем в період часу, за який здійснювалось стягнення пені (рахунки: № 460627 від 04.01.2014 р., № 460628 від 05.01.2014 р., № 460775 від 20.01.2014 р., № 460783 від 21.01.2014 р., № 461984 від 19.04.2014 р., № 461985 від 21.04.2014 р., № 463896 від 06.08.2014 р., № 464440 від 11.09.2014 р., № 464433 від 10.09.2014р., № 464412 від 09.09.2014р., № 464396 від 08.09.2014 р., № 464524 від 18.09.2014 р., № 464488 від 16.09.2014р., № 464502 від 17.09.2014 р., № 464583 від 25.09.2014 р., № 464566 від 23.09.2014р., № 465789 від 07.10.2014р., № 464820 від 08.10.2014 р., № 464874 від 14.10.2014р., № 464883 від 15.10.2014 р., № 465253 від 10.11.2014 р.).

Перевіривши правильність розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» та враховуючи п. 1.9 постанови Пленуму. Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14, суд відзначає, що належний до стягнення розмір пені становить суму 73338,49 грн. В решті позову за вимогою про стягнення пені суд відмовляє, як нарахованої та заявленої безпідставно.

Заперечення відповідача судом відхиляються з огляду на вищевикладене, а також наступне.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього ж Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Як встановлено судом, укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Істотними для договору поставки є умови щодо предмету, кількості, асортименту та якості товару, що вбачається із змісту ст.ст. 266, 268 ЦК України.

В даному випадку, Договір визначає загальні умови поставки товару. Умови щодо якості товару, порядку оплати та строку дії Договору узгоджено сторонами в розділах 3, 4 та 8 Договору.

За змістом п. 3.7 Договору Постачальник шляхом факсимільного чи/або електронного зв'язку, передає Покупцю протягом 2-х робочих днів з дати постачання товару рахунок на відвантажений товар, з наступним наданням оригіналів протягом 5-ти календарних днів з дати постачання товару та при наявності підписаної обома Сторонами Специфікації також копію залізничної квитанції (накладної перевізника) чи/або накладної на відпуск товару, сертифікат якості, податкову накладну.

За твердженням позивача, всі необхідні документи, в т.ч. оригінали рахунків, були передані відповідачу нарочно.

При цьому суд відзначає, що протягом всього часу з моменту отримання товару і до звернення позивача до суду з даним позовом відповідач жодного разу не висловлював претензій позивачу щодо невиконання умов п. 3.7 Договору, а навпаки, сплатив у повному обсязі вартість поставленого Товару та використав його у своїй господарській діяльності.

Представник відповідача не заперечив в судовому засіданні проти факту отримання товару від позивача.

Крім того, як вбачається з долучених до матеріалів справи копій платіжних доручень, при здійсненні оплати за отриманий Товар, відповідач, у графі «Призначення платежу» посилався на відповідні номери виставлених йому на оплату рахунків, що підтверджує факт отримання таких рахунків відповідачем від позивача.

Крім того, за умовами розділу 4 Договору приймання продукції мало здійснюватися відповідачем з дотриманням вимог «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості» № П-6, затв. постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. та «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості» № П-7, затв. постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 р.

Згідно із п. 12 «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю» № П-6, приймання продукції за кількістю здійснюється по транспортним та товаросупровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам тощо) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається Акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документі відсутні.

Відповідно до п. 14 «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості» № П-7, приймання продукції по якості і комплектності здійснюється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними та особовими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по товаросупровідним документам, що засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура. специфікація і т.ін.). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається Акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті зазначається, які документи відсутні.

В даному випадку, відповідач відповідних Актів, з яких вбачалося б про відсутність певних документів або товару (продукції) - до суду не надав. Доказів наявності будь-яких заперечень під час отримання товару відповідачем також не надано.

За змістом ч. 1 ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 Цивільного кодексу України).

Виходячи зі змісту статей 688 та 690 Цивільного кодексу України, товари, від яких покупець відмовився, повинні прийматися ним на відповідальне зберігання.

Доказів відмови відповідача від Товару та прийняття його у встановленому порядку на відповідальне зберігання, до суду також відповідачем не надано.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що Товар за Договором був поставлений позивачем у відповідності до його умов та з усіма документами, визначеними у пунктом 3.7 Договору.

Посилання відповідача на те, що накладні, якими позивач обґрунтовує факт поставки Товару відповідачу оформлені неналежним чином (підписані не уповноваженими особами) не мають істотного значення для вирішення спору.

Так, згідно пунктів 2.4 та 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затв. Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 (зі змінами та доповненнями) первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Крім того, за змістом п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З урахуванням викладеного, суд відзначає, що надані позивачем накладні є належним доказом здійснення господарської операції щодо поставки продукції за Договором.

При цьому, суд зазначає, що ВАТ «ЗМК «Запоріжсталь» фактично отримало від позивача товар. При цьому, за весь період взаємовідносин відповідач жодного разу не оспорював ані підпису на накладних, ані факту отримання ним товару.

Як вже зазначалось, статті 712 та 692 ЦК України до обов'язків покупця, зокрема, відносять оплату товару після отримання його від продавця, якщо інше не встановлено законом або договором. Факт отримання товару за Договором підтверджений матеріалами справи.

Відповідач не навів передбачених законом обставин, які б звільняли його від виконання обов'язку щодо належного виконання умов Договору та, відповідно, від відповідальності у вигляді пені за прострочку виконання грошового зобов'язання.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру пені на підставі ст.ст. 22, 83 ГПК України, ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Тобто, наведена правова норма надає господарському суду право (а не встановлює обов'язок) зменшити розмір неустойки, що стягується. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, на яку посилається відповідач, у разі якщо штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 67, ч. 4 ст. 179 ГК України, ст.ст. 6, 627 ЦК України при укладенні господарських договорів сторони вільні у виборі предмету договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Викладені відповідачем у своєму клопотанні обставини не спростовують факт наявності його вини у простроченні виконання грошового зобов'язання та не звільняють від належного виконання умов укладеного сторонами договору щодо здійснення оплати за товар в установлені строки.

Суд зазначає, що в порушення вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України, відповідач не надав жодних належних і допустимих доказів у підтвердження скрутного фінансового становища підприємства та наявності виключного випадку, необхідного для зменшення розміру пені.

Таким чином у суду відсутні правові підстави для зменшення суми неустойки (пені).

Оцінивши обставини справи та наведені відповідачем доводи, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72; код ЄДР 00191230, р/р № 0637 в ПАТ «ПУМБ», МФО 313849) на користь Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11; код ЄДР 00186542, р/р № 9045 в ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ, МФО 305299) суму 73338 (сімдесят три тисячі триста тридцять вісім) грн. 49 коп. пені та суму 1552 (одна тисяча п'ятсот п'ятдесят дві) грн. 95 коп. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 20.03.2015 р.

Суддя М.В. Мірошниченко