ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Справа № 925/380/15

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Гень С.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача - Орєхов С.П. - представник за довіреністю,

від відповідача - представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський

авіаційний сільськогосподарський комплекс", м. Первомайський,

Харківської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіт",

смт. Бабанка, Уманського району, Черкаської області

про стягнення 135 091 грн. 43 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський авіаційний сільськогосподарський комплекс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіт" про стягнення заборгованості у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору на авіаційно - біологічні роботи від 21 липня 2014 року за №13/АБР в розмірі 77 231 грн. 25 коп., а також 2 524 грн. 11 коп. 3% річних, 23 278 грн. 61 коп. пені, 32 057 грн. 46 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 04 березня 2015 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 24 березня 2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Викликаний в судове засідання представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 04 березня 2015 року було зобов'язано відповідача надати суду відзив на позовну заяву з посиланням на мотиви повного або часткового відхилення вимог позивача, а також докази, що обґрунтовують відхилення позовних вимог.

Оскільки відповідач не був позбавлений права надати суду необхідні докази та свої доводи і міркування щодо предмету спору шляхом письмових пояснень та заперечень, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, та оскільки явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні, яке відбулося 24 березня 2015 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/380/15.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено господарським судом під час розгляду справи, 21 липня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський авіаційний сільськогосподарський комплекс" (виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агровіт" (замовник) було укладено договір на авіаційно - біологічні роботи за №13/АБР.

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору замовник доручив, а виконавець зобов'язався виконати роботи по розселенню трихограми (далі -РТ) на полях замовника по посівах кукурудзи.

Акт прийому - здачі виконаних робіт по РТ складається і підписується в двосторонньому порядку на підставі візуального спостереження за якістю РТ під час робіт, огляду трихограмниц на наявність в них залишку трихограми після закінчення робіт по РТ (п. 5.1. договору).

Актом прийому - здачі робіт визначається фактично виконаний обсяг робіт, вартість виконаних робіт і термін їх остаточної оплати (п. 5.2. договору).

З 23 липня 2014 року по 03 серпня 2014 року позивач виконав роботи по розселенню трихограми на полях відповідача на загальну суму 308 925 грн. 00 коп., що підтверджується актами здачі - приймання виконаних робіт від 24 липня 2014 року на суму 143 550 грн. 00 коп. та від 03 серпня 2014 року на суму 165 375 грн. 00 коп.

Відповідач в свою чергу зобов'язання по оплаті виконаних робіт виконав частково, сплативши 51 051 грн. 60 коп., що підтверджується копією банківської виписки за 10 липня 2014 року (а.с.25-27).

В зв'язку з чим у вересні 2014 року позивач звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіт" про стягнення 186 144 грн. 78 коп., в тому числі: 180 642 грн. 15 коп. - основний борг, 501 грн. 02 коп. - 3% річних, 827 грн. 29 коп. інфляційні втрати та 4 174 грн. 32 коп. пеня.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 14 жовтня 2014 року зі справи №925/1703/14 позов задоволено повністю, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіт" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський авіаційний сільськогосподарський комплекс" - 180 642 грн. 15 коп. - основного боргу, 501 грн. 02 коп. - 3% річних, 827 грн. 29 коп. інфляційних втрат, 4 174 грн. 32 коп. пені та 3 722 грн. 90 коп. витрат на сплату судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції від 14 жовтня 2014 року залишено без змін.

23 грудня 2014 року на виконання рішення суду від 14 жовтня 2014 року судом було видано відповідний наказ.

15 січня 2015 року рішення суду від 14 жовтня 2014 року було виконано відповідачем повністю та сплачено на користь позивача 189 893 грн. 68 коп.. що підтверджується копією платіжного доручення №1 від 15 січня 2015 року (а.с. 52).

Оскільки кошти стягнуті рішенням суду від 14 жовтня 2014 року зі справи №925/1703/14 сплачені відповідачем лише 15 січня 2015 року, товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський авіаційний сільськогосподарський комплекс" звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення з відповідача 15 164 грн. 04 коп. пені, 1 686 грн. 20 коп. 3% річних нарахованих за період з 22 вересня 2014 року по 14 січня 2015 року та 24 025 грн. 40 коп. інфляційних втрат нарахованих за період з вересня 2014 року по січень 2015 року на суму боргу 180 642 грн. 15 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтями 598 - 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Водночас, приписи статті 625 ЦК України не забороняють звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання.

При цьому судом першої інстанції враховано висновки викладені в постанові Верховного Суду України зі справи №1/384-07 від 30 вересня 2008 року.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України (постанова Вищого господарського суду України від 17 лютого 2011 року зі справи № 10/25).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки рішення господарського суду Черкаської області від 14 жовтня 2014 року було виконано відповідачем лише 15 січня 2015 року, то суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 15 164 грн. 04 коп. пені, 1 686 грн. 20 коп. 3% річних та 24 025 грн. 40 коп. інфляційних втрат є правомірними.

Слід зазначити, що в постанові Київського апеляційного господарського суду від 26 листопада 2014 року вказано, що пеня та 3% річних нараховувалися по 21 вересня 2014 року, а інфляційні - по 19 вересня 2014 року.

При цьому як вбачається з розрахунку позивача (а.с. 42) останнім застосовувався індекс інфляції лише за серпень 2014 року. Нарахування пені здійснено позивачем з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України.

Оскільки позивачем не заявлялась до стягнення сума основного боргу в розмірі 77 231 грн. 25 коп., при зверненні до суду у вересні 2014 року, позивач також просить суд стягнути з відповідача вказану суму.

Водночас, позивач просив суд стягнути з відповідача 837 грн. 91 коп. 3% річних, 8 114 грн. 57 коп. пені нарахованих за період з 16 жовтня 2014 року по 25 лютого 2015 року та 8 032 грн. 06 коп. інфляційних втрат нарахованих за жовтень 2014 року - січень 2015 року на суму боргу в розмірі 77 231 грн. 25 коп.

В рішенні господарського суду від 14 жовтня 2014 року зі справи №925/1703/14 було вказано, що з урахуванням умов п. 6.2. договору відповідач повинен був сплатити 77 231 грн. 25 коп. 14 вересня 2014 року (25% суми, що залишилася).

Решту коштів, (77 231 грн. 25 коп.) строк оплати яких складає до 15 жовтня 2014 року, позивач не заявляв до стягнення.

Тобто борг в розмірі 77 231 грн. 25 коп. строк оплати якого згідно договору встановлений до 15 жовтня 2014 року не був предметом розгляду справи №925/1703/14.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення боргу в розмірі 77 231 грн. 25 коп., є правомірною та підлягає задоволенню.

Згідно п. 6.4. договору у випадку порушення замовником термінів оплати по РТ, замовник оплачує виконавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь термін прострочення, і штраф 0,3% від суми боргу за кожен день прострочення до моменту погашення заборгованості.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто слід дійти висновку, що визначення штрафу наведене в пункті 6.4. договору за своєю правовою природою є пенею.

Крім того, при нарахуванні пені позивачем було враховано вимоги ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" згідно якої розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Слід зазначити, що при нарахуванні інфляційних втрат нарахованих за жовтень 2014 року - січень 2015 року на суму боргу 77 231 грн. 25 коп. позивачем було враховано рекомендації викладені в п. 2 листа Вищого господарського суду України від 17 липня 2012 року № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" в якому вказано, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Здійснивши перевірку правильності нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.2.1." судом встановлено, що розрахунок вказаних вимог здійснено позивачем в меншому розмірі, однак позивач самостійно визначив заявлені до стягнення суми, а тому позов підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіт", вул. Леніна, 1, смт. Бабанка, Уманського району, Черкаської області, ідентифікаційний код 34334001, р/р №701 в філії АБ "Південний" в м. Києві, МФО 320917 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський авіаційний сільськогосподарський комплекс", вул. Бугайченко, 25, кв. 18, м. Первомайський, Харківської області, ідентифікаційний код 37646413, р/р №201 в ПАТ "Альфа - Банк" у м. Києві, МФО 300346 - 77 231 грн. 25 коп. - основного боргу, 2 524 грн. 11 коп. - 3% річних, 32 057 грн. 46 коп. інфляційних втрат, 23 278 грн. 61 коп. пені та 2 701 грн. 82 коп. витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 25 березня 2015 року.

Суддя А.В.Васянович