ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.03.15р. Справа № 904/4459/13

За заявою: Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація", м. Нікополь

про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.13р.

У справі:

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м.Київ

до Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація", м. Нікополь

про стягнення 917 725,25 грн. боргу за договором поставки природного газу

Головуючий колегії - суддя Юзіков С.Г.

Члени колегії - судді: Бєлік В.Г., Мартинюк С.В.

Представники:

Заявника (Боржника) - Концева М.В., представник за дов. № 20 від 22.12.14р.

Стягувача - Бутенко О.О., представник за дов. № 20/16 від 16.03.15р.; Іванов П.О., представник за дов. № 39/10 від 19.09.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.13р., залишеним в силі постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.03.14р., які набрали законної сили 17.03.14р., стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, проспект Трубників,56, ЄДРПОУ 320 830 93) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код ЄДРПОУ 313 018 27) 70 515,31 грн. - пені, 76 198,22 грн. - збитків від інфляції, 136 373,95 грн. - 3 % річних, 18 354,51 грн. - витрати зі сплати судового збору, відстрочено виконання рішення суду в частині стягнення 70 515,31 грн. - пені, 76 198,22 грн. - збитків від інфляції, 136 373,95 грн. - 3 % річних строком на один рік.

05.03.15р. до господарського суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" у порядку ст. 121 Господарського процесуального кодексу України про розстрочку виконання рішення суду у даній справі, у якій Заявник просить суму пені, що підлягає стягненню - розстрочити строком на 3 роки, суму боргу внаслідок інфляційних процесів, що підлягає стягненню - розстрочити строком на 3 роки, суму 3 % річних, що підлягає стягненню - розстрочити на 3 роки.

Заява мотивована тим, що Боржник ніколи не ухилявся від виконання своїх зобов'язань та здійснював всі можливі заходи для їх виконання. На дату пред'явлення позову, основний борг погашено Відповідачем в повному обсязі. Своєчасне виконання рішення суду з боку Боржника вкрай ускладнене, оскільки у зв'язку з економічною кризою негайне погашення заборгованості є для підприємства об'єктивно неможливими у зв'язку з відсутністю обігових коштів. Крім того, господарські витрати, понесені Боржником у вигляді оплати комунальних платежів, заробітної плати із нарахуваннями, податків, інших обов'язкових платежів за останній рік по теперішній час сплачувались підприємством не за рахунок доходів, отриманих від реалізації продукції, а із власних резервів, які на сьогоднішній день вичерпано. Майновий стан підприємства Боржника, станом на 31.12.14р., зазнав збитків в розмірі 2 748 000, 00 грн. Взагалі, за результатами фінансово - господарської діяльності за роки від початку створення Товариства, згідно з бухгалтерським обліком, відображено непокриті збитки на 31.12.14р. в сумі 23 630,00 тис. грн. при Статутному капіталі 38 202,00 тис. грн. Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку зафіксований факт порушення на ринку цінних паперів, бо вартість чистих активів ПрАТ "ТЕПЛОГЕНЕРАЦІЯ" є меншою від статутного капіталу товариства, що є порушенням п. 3 ст.155 ЦК України.

З 01.04.12р. Відповідач в період закінчення опалювального сезону з метою економії використання природного газу зупиняє турбогенератори, що виробляють електричну енергію з причин збитків та неплатоспроможності підприємства та обов'язкових оплат до Державного бюджету. Одноразове стягнення з підприємства усієї суми боргу ще більше ускладнить фінансовий стан підприємства, і, як наслідок, призведе до неможливості виплат не лише зарплати працівникам та сплати податків до бюджету, а й надовго відсуне термін погашення боргу, та навіть зовсім може унеможливити його сплату. Враховуючи дані обставини, на сьогоднішній день сплата штрафних санкцій в такому розмірі для підприємства є об'єктивно неможливою. Стягнення такої значної суми або звернення стягнення на майно підприємства призведе до повної його зупинки. В разі зупинки підприємства, установи і організації промислової площадки колишнього ПАТ "НПТЗ" вимушені будуть зупинити своє виробництво, в результаті чого понесуть великі збитки в наслідок неотримання теплової та електричної енергії, також, без тепла залишаться мікрорайони міста, без опалення та гарячої води можуть залишитися лікарні, школи, професійні та технічні заклади. Більш того, міська очисна насосна каналізація міськводоканалу знаходиться на воді ПрАТ "ТЕПЛОГЕНЕРАЦІЯ" і, в наслідок зупинки підприємства та недоотримання електричної енергії в м.Нікополь відбудеться техногенна катастрофа.

Стягувач у задоволенні заяви заперечує, мотивуючи тим, що Боржник у своїй заяві не навів жодних доказів, про те, що виконати рішення неможливо або з певних причин складно, а обґрунтовує свою заяву лише можливими збитками та можливим погіршенням свого майнового стану, однак такі обставини надання розстрочки виконання рішення суперечать ст.121 ГПК України, оскільки самі по собі не свідчать про скрутне становище боржника та не підтверджують наявності обставин, які б ускладнювали виконання рішення у визначений строк. Зауважує, що з часу передачі імпортованого природного газу Боржнику виключно для власних потеб, на даний час минуло чотири опалювальні сезони (з 2010-2011р., 2011-2012р., 2012-2013р., 2013-2014р.) та йде п'ятий опалювальний сезон. Важке фінансове становище утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних обставин, що б унеможливило виконання договірних зобов'язань та рішень суду. Несплата (несвоєчасна сплата) боргів перед іноземними постачальниками газу спричиняє необхідність додаткового залучення бюджетних коштів для погашення такої заборгованості та, яка наслідок, недофінансування бюджетних програм та росту соціальної напруги. Невиконання рішення суду у даній справі суттєво суперечить інтересам держави, порушує встановлений законом порядок здійснення правосуддя в Україні й спричиняє перепони своєчасному поповненню державного бюджету. При винесенні ухвали Стягувач просив врахувати майновий стан компанії.

Ухвалою суду від 10.03.15р. подана заява призначена до розгляду у судовому засіданні.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд бере до уваги те, що п. 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

В зв'язку з тим, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, не своєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку розстрочки.

Пунктом 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 визначено, що у застосуванні приписів статті 121 ГПК господарським судам необхідно мати на увазі таке.

Господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Застосовуючи заходи, передбачені статтею 121 ГПК, господарські суди повинні мати на увазі, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо; розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Заяву про надання відстрочки, розстрочки, зміну способу і порядку виконання рішення слід розглядати за правилами ГПК у межах розглянутої господарським судом справи. Зокрема, заявник повинен подати докази надіслання другій стороні копії цієї заяви і доказів на її обґрунтування.

Частина третя статті 121 ГПК вимагає від господарського суду винесення ухвали про відстрочку або розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку його виконання. За відсутності підстав для вчинення зазначених процесуальних дій господарський суд виносить ухвалу про відмову відповідно у відстрочці або розстрочці виконання рішення, у зміні способу і порядку його виконання.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Беручи до уваги те, що Боржником не доведено винятковість випадку, з наявністю якого закон пов'язує можливість надання розстрочки виконання рішення суду, відсутності коштів на його банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо; з часу передачі імпортованого природного газу Боржнику минуло чотири роки; на виконання рішення суду у даній справі від 26.11.13р. надавалась відстрочка в частині стягнення 70 515,31 грн. - пені, 76 198,22 грн. - збитків від інфляції, 136 373,95 грн. - 3 % річних строком на один рік; оплата за рішенням суду Боржником не здійснювалась, суд вважає, що заява Боржника про розстрочку виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.13р. - відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення.

Головуючий колегії - суддя С.Г. Юзіков

Суддя В.Г. Бєлік

Суддя С.В. Мартинюк