РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015Справа №910/29810/14
За позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Житлово-будівельного кооперативу «Учитель - 3»

про стягнення 97 541,56 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Залерцов М.О. (за дов. № 562 від 31.12.2014);

від відповідача - не з'явився;

встановив :

31.12.2014 позивач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до господарського суду м. Києва з позовною заявою № 482 від 30.12.2014 до Житлово-будівельного кооперативу «Учитель - 3» про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 68 000,91 грн., 11 014,78 грн. інфляційних втрат, 4 297,90 грн. 3 % річних, 627,80 грн. пені та 13 600,18 грн. штрафу.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 6937/4-14 на послуги водопостачання та водовідведення стосовно повної, своєчасної та систематичної оплати отриманих ним послуг.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.01.2015 порушено провадження у справі № 910/29810/14 та призначено до розгляду на 22.01.2015.

На призначене судове засідання 22.01.2015 прибув представник позивача, надав пояснення по суті справи та подав додаткові докази по справі.

Представник відповідача в судове засідання 22.01.2015 не з'явився, проте через канцелярію суду подав документи на виконання вимог ухвали суду від 05.01.2015. Розгляд справи відкладено на 06.02.2015.

05.02.2015 через загальний відділ діловодства суду позивач подав пояснення по справі стосовно строків сплати послуг.

В судове засідання 06.02.2015 прибули повноважні представники сторін у справі, надали пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 06.02.2015 на підставі положень ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 27.02.2015, 10 год. 40 хв.

Письмовим відзивом від 26.02.2015 на позовну заяву відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у нього відсутній обов'язок оплачувати позивачу вартість питної води, яка йде на підігрів, оскільки це не передбачено договором, а тому розмір боргу, викладений в заяві, є необґрунтованим, оскільки кошти сплачувались своєчасно та з боку відповідача йде переплата на водопостачання та водовідведення. При цьому відповідач просить застосувати позовну давність в частині стягнення штрафних санкцій та взагалі відмовити у задоволенні штрафних санкцій у зв'язку з тим, що відповідач є неприбутковою організацією і в своєму бюджеті не має коштів на сплату санкцій.

В судове засідання 27.02.2015 прибули повноважні представники сторін у справі, надали пояснення по суті спору та додаткові докази по справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.02.2015 у справі №910/29810/14 продовжено строк розгляд спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 12.03.2015

11.03.2015 через загальний відділ діловодства суду позивач подав заперечення на відзив, в якому, посилаючись на постанову Вищого господарського суду України від 20.12.2005 у справі № 6/321-25/415, зазначив, що кошти, які складають вартість питної води, яка використовується для приготування гарячої води, є власністю ПАТ «АК «Київводоканал» і перерахування їх іншій особі порушує права власності останнього. Крім того, позивач зазначає, що з березня 2012 року розділення обсягів холодного та гарячого водопостачання здійснюється за кодами 2-732 (для здійснення розрахунків за питну воду для потреб холодного водопостачання та відповідний об'єм стоків, та 2-40732 (для здійснення розрахунків за питну воду для потреб гарячого водопостачання та відповідний об'єм стоків) та дана система обліку була запроваджена лише для правильного відображення бухгалтерського та податкового обліку наданих послуг, а не для додаткових нарахувань.

В судове засідання 12.03.2015 прибув представник позивача у справі, надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання 12.03.2015 не з'явився, втім направив на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю, оскільки згідно п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

З урахуванням фактичних обставин справи суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

14.07.1999 між Державним комунальним об'єднанням «Київводоканал», перетвореного у Відкрите акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - позивач, постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом «Учитель - 3» (далі - відповідач, абонент) укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення № 6937/4-14, за умовами якого постачальник зобов'язався забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.94 № 65 (далі - Правила).

Постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає чинним стандартам, та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимих концентрації шкідливих речовин, а абонент зобов'язаний сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього договору (п.п. 2.1, 2.2 договору).

Відповідно до п.п.3.1,3.4 договору, кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно з показаннями водолічильників.

Згідно з п. 3.6 договору абонент розраховується за послуги за водопостачання та водовідведення у порядку встановленому чинним законодавством у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжного документу до банківської установи.

Пунктом 3.7 договору сторони погодили, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником розрахункового документа до банківської установи, направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акта в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що цей договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання та набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Даний спір виник внаслідок наявної заборгованості відповідача перед позивачем за договором на послуги водопостачання та водовідведення № 6937/4-14 щодо спожитих з 01.11.2011 по 30.06.2014 послуг з постачання води та приймання стічних вод.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконує умови договору, що підтверджується актами про зняття показань з приладів обліку, погодженими та підписаними відповідачем, актами обстеження водопостачання та водовідведення об'єкту, зведеними відомостями розчеплення сплат за період з 01.11.2011 по 30.06.2014, та дебетово-інформаційними повідомленнями та їх реєстрами, що підтверджують виставлення рахунків до банківської установи відповідача.

Натомість, відповідач свої зобов'язання щодо повної сплати вартості наданих послуг не виконує, відповідні грошові кошти не сплачує.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, укладення між позивачем та відповідачем договору було спрямоване на отримання останнім послуг та обов'язку здійснювати плату за отримані послуги з водопостачання та водовідведення.

В силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору на послуги водопостачання та водовідведення № 6937/4-14 від 14.07.1999, позивачем за період з 01.11.2011 по 30.06.2014 було виставлено відповідачу рахунки за послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 587 111,64грн., з яких сплачено 495 281,51 грн., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 68 000,91 грн.

При цьому, з розрахунку заборгованості, наданого останнім, вбачається, що до заборгованості ним включена також заборгованість за воду, яка іде на підігрів.

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов'язані, зокрема, своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Пунктом 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі - Правила), розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Згідно з вимогами п. п. 2.1, 2.2 та 3.13 Правил, договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду і питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги». Істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Таким чином, з урахуванням вищевказаного, вартість спожитої води, що іде на підігрів має оплачувати балансоутримувач теплових пунктів.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів, фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Тобто, змістом наведеного пункту Правил № 190 визначено, що розрахунок за спожиту гарячу воду повинен проводитися з балансоутримувачем бойлеру.

З матеріалів справи вбачається, що на балансі відповідача відсутні теплові пункти.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача вартості холодної води, яка була поставлена позивачем на теплові пункти для підігріву, задоволенню не підлягають, оскільки умови договору укладеного між сторонами передбачають постачання позивачем відповідачу питної води, і не містять зобов'язань відповідача оплачувати вартість води, яка буде постачатись йому з теплових пунктів, які не знаходяться на його обліку, у вигляді гарячої води, а матеріали справи не містять належних доказів наявності на балансі відповідача теплових пунктів або котелень, з яких здійснюється постачання гарячої води.

Суд також враховує, що укладений між сторонами договір не регулює відносини сторін з приводу постачання відповідачеві холодної води для виготовлення гарячої води та сплати її вартості, при цьому й інші договори, які б регулювали відносини між сторонами щодо поставки холодної питної води, яка використовується для приготування гарячої, суду надані не були.

Таким чином, позивачем не доведено, що ним були встановлені з відповідачем відповідні відносини щодо постачання води, яка використовується для виготовлення гарячої води.

При цьому, відповідач зобов'язаний оплачувати надані послуги з постачання питної води та її водовідведення, а також за водовідведення обсягів води, яка обліковується позивачем за кодом 2-40732.

Тобто, незалежно від того, для яких потреб використовувалась вода, облікована позивачем за кодом 2-40732 (постачання питної води, що йде на підігрів, та стоки вказаної води), за умовами договору та наведених вище положень чинного законодавства відповідач повинен оплачувати тільки її стоки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 11.10.2012 р. у справі № 5011-67/2568-2012, від 21.08.2012 р. у справі № 5011-67/2753-2011, від 21.08.2012 р. у справі № 5011-67/3006-2012, від 22.07.2013 р. у справі № 5011-65/18027-2012, від 06.06.2013 р. у справі № 5011-26/4471-2012-67/485-2012.

Відповідно до п. 2.4 вказаних Правил, підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги.

Отже, надання послуг із приймання стічних вод (у тому числі, гарячого водопостачання) регулюється умовами укладеного сторонами договору, а вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь позивача.

З урахуванням викладеного, суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення основного боргу - заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.11.2011 по 30.06.2014 за надані послуги холодного водопостачання та водовідведення по договору за кодом 2-732 у сумі 26 052,17 грн. та за кодом 2-40732 у сумі 12 088,11 грн. за водовідведення (стоки), всього у сумі 38 140,28 грн.

Доказів здійснення оплати відповідачем суми 38 140,28 грн., в тому числі в установлені строки, суду не надано.

Посилання відповідача на те, що ним сплачено на користь позивача кошти в розмірі 520 048,73 грн., у зв'язку з чим нібито в дійсності борг перед позивачем у відповідача відсутній, - суд до уваги не приймає, оскільки суд не наділений правом під час розгляду майнового спору без відповідних вимог учасників судового процесу, заявлених у визначеному законом порядку, самостійно змінювати призначення здійснених сторонами платежів, вважати зарахованими кошти в оплату інших послуг, ніж те здійснено однією із сторін, проводити зарахування зустрічних вимог між сторонами тощо.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки (пені, штрафу).

Пунктом 4.1 договору визначено, що за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 20 % від несплаченої суми.

Відповідно до п. 4.2 договору, за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує пеню у розмірі 0,1 відсоток несплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», пеня може бути стягнута лише в разі, якщо це передбачено договором (тобто за згодою сторін).

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 14 від 17.12.2013 року передбачено, що застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Оскільки у відповідача перед позивачем не існує заборгованості по оплаті поставленої питної води, що йде на підігрів, підстави для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат в цій частині відсутні.

Судом здійснено перерахунок розміру 3 % річних та інфляційних втрат (з урахуванням перерахунку основного боргу та враховуючи вимог ст. 232 ГК України) та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня в розмірі 507,70 грн., 3 % річних в розмірі 2 768,16 грн., інфляційні втрати в розмірі 7 339,91 грн. та штраф в розмірі 7 628,06 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Учитель - 3» (02091, м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 13, код 23376707) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-а, код 03327664) заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 38 140 (тридцять вісім тисяч сто сорок) грн. 28 коп., 3% річних в розмірі 2 768 (дві тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 16 коп., інфляційні втрати в розмірі 7 339 (сім тисяч триста тридцять дев'ять) грн. 91 коп., пеню в розмірі 507 (п'ятсот сім) грн. 70 коп., штраф в розмірі 7 628 (сім тисяч шістсот двадцять вісім) грн. 06 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 127 (одна тисяча сто двадцять сім) грн. 68 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 16.03.2015

Суддя В.О. Демидов