номер провадження справи 11/15/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015 Справа № 908/525/15-г

Господарський суд Запорізької області у складі:

головуючий - суддя Гончаренко С.А., розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергомехкомплект» (вул. Експресівська, буд. 26, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69008; ),

до відповідача: Публічне акціонерне товариство «Запоріжтрансформатор» (вул. Дніпропетровське шосе, буд. 3, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69600; ),

відомості про представників сторін та учасників судового процесу:

від позивача: Черних О.С. - дов. б/н від 26.01.2015;

від відповідача: не з'явився;

про стягнення 33037,46 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомехкомплект» про стягнення з публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» 33037,46 грн., які складаються з основного боргу в сумі 24000,00 грн., 4320,00 грн. пені, 556,27 грн. річних та 4161,19 грн. втрат від інфляції.

Ухвалою від 27.01.2015р. порушено провадження по справі, призначені час і дата судового засідання, сторони зобов'язані надати документи та вчинити дії, необхідні для всебічного та об'єктивного дослідження обставин справи.

З метою витребування додаткових доказів, для надання можливості сторонам нормативно та документально обґрунтувати свої доводи і заперечення в судовому засіданні неодноразово оголошувалась перерва.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених у позовній заяві, при цьому підставою виникнення спору зазначає порушення відповідачем умов договору поставки № К004147 від 27.11.2013р. в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару. Заборгованість за договором на момент звернення до суду з позовною заявою складає 24000,00 грн. Тривала затримка оплати вартості поставленої продукції слугувала підставою для нарахування сум пені, річних та втрат від інфляції. Разом з цим, позивач просить судові витрати, пов'язані із розглядом справи, віднести на відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердив наявність заборгованості по договору в сумі 24000,00 грн., та просив зменшити розмір нарахованих позивачем санкцій до 500,00 грн. та розстрочити виконання рішення на три місяця. В обґрунтування повідомив про наявність збитків у його господарській діяльності та значного розміру кредиторської заборгованості.

Позивач проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки та розстрочення виконання рішення заперечив, вважає що ПАТ «Запоріжтрансформатор» має достатню матеріально-технічну базу для погашення заборгованості перед ТОВ «Енергомехкомплект», яка порівняно з обіговими коштами від господарської діяльності відповідача є крихтою, але прикриваючись скрутним фінансовим становищем протягом тривалого часу не здійснив жодної спроби сплатити борг.

Вивчивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступні обставини:

Статтею 11 Цивільного кодексу України закріплено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п. 2 цієї статті підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зобов'язанням, відповідно до п. п. 1, 2 ст. 509 цього Кодексу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

27 листопада 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Енергомехкомплект» (постачальник) і публічним акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор» (покупець) був укладений договір поставки № К004147, відповідно до пункту 1.1 якого позивач прийняв на себе зобов'язання передати (поставити) в обумовлені строки, а відповідач прийняти і оплатити згідно з умовами даного договору товар. Номенклатура та кількість товару обумовлюються сторонами у специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору.

За своєю правовою природою договір, укладений між позивачем та відповідачем, є договором поставки.

В силу положень ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

27.11.2013р. сторонами підписано специфікацію № 1, на підставі якої відповідачу позивач поставив товар на загальну суму 48000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 53 від 07.04.2014р. та товарно-транспортною накладною № ТТН 000000047 від 07.04.2014р. Факт отримання відповідачем товару підтверджується довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей № 26006 від 16.04.2014р. та відповідачем не заперечується.

Стаття 692 Цивільного кодексу України визначає обов'язок Покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.4 договору встановлено умови оплати: 50% - передплата, 50% - оплата впродовж 10 робочих днів з моменту поставки товару на склад покупця.

Оскільки поставка товару відбулась після надходження на розрахунковий рахунок позивача 24000,00 грн. передплати, відповідач мав здійснити остаточний розрахунок в сумі 24000,00 грн. до 21.04.2014р.

Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, суб'єкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 Цивільного кодексу України. Так, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог - згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару, належним чином не виконав, внаслідок чого за ним рахується заборгованість за договором в сумі 24000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України божник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не передбачено договором.

За порушення строків оплати позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача річні в сумі 556,27 грн. та 4161,19 грн. втрат від інфляції за період з 22.04.2014 по 28.01.2015р.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Також, у відповідності до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6.3.1.1, 6.3.1.2 договору за прострочення виконання зобов'язань по даному договору винна сторона оплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов'язання за кожний день прострочення. За порушення строків оплати товару позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 4320,00 грн.

Суми пені, 3% річних та втрат від інфляції ретельно перевірені в судовому засіданні, розрахунок здійснено вірно.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 24000,00 грн., 4320,00 грн. пені, 556,27 грн. річних та 4161,19 грн. втрат від інфляції позивачем заявлені правомірно і обґрунтовано та підтверджені зібраними у справі доказами.

Між тим, пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Також, згідно п. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

А відповідно до п. 2 тієї ж статті, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду доказів того, що порушення ПАТ «Запоріжтрансформатор» строків оплати поставленого за договором товару призвела до виникнення у ТОВ «Енергомехкомплект» збитків.

Виходячи з об'єктивної оцінки обставин справи, великого розміру штрафних санкцій (пені) наслідкам порушення господарського зобов'язання, суд вважає за можливе скористатись наданим ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального Кодексу України правом та зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій до 2160,00 грн. пені, що дорівнює 50% від суми, що підлягає стягненню.

Судові витрати в частині правомірно заявлених сум (без врахування зменшення штрафних санкцій) слід віднести на відповідача, оскільки спір саме з його вини доведено до судового вирішення.

Клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення на три місяця не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарського процесуального Кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. При цьому слід застосовувати положення ст. 121 Господарського процесуального Кодексу України.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд, який видав виконавчий документ, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок його виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд враховує матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема вчинення ним дій спрямованих на погашення існуючої заборгованості.

Норми Господарського процесуального кодексу України не визначають переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення суду чи ускладнюють його виконання. Тому, суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України. За наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення суду чи унеможливлюють його, господарський суд має право відстрочити або розстрочити його виконання.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач надав звіт про фінансовий стан ПАТ «Запоріжтрансформатор» згідно з яким, підприємство має значні суми збитків та кредиторської заборгованості. Інших доказів наявності обставин, які ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у строки та у спосіб встановлений в рішенні суду, відповідачем не надано.

Слід зауважити, що лише збитковість господарської діяльності відповідача не є беззаперечною підставою для надання розстрочки виконання рішення, адже він здійснює господарську діяльність від якої отримує грошові надходження. До матеріалів справи відповідачем надані докази, що в першому кварталі 2014 року ПАТ «Запоріжтрансформатор» зменшило свою кредиторську заборгованість на 113970000,00 грн., що свідчить про платоспроможність відповідача та неспіврозмірність оборотних коштів розміру невиконаного перед позивачем зобов'язання. Протягом тривалого періоду, майже рік з моменту виникнення зобов'язання, відповідач не здійснив жодної, навіть часткової оплати, яка б свідчила про бажання як скоріше погасити існуючу заборгованість.

В силу вищенаведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для розстрочення виконання рішення.

За наявності належних доказів неможливості виконати рішення суду у визначений спосіб, відповідач не позбавлений права звернутись до суду із заявою про надання відстрочки/розстрочки виконання рішення в порядку ст. 121 Господарського процесуального Кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85, 121 Господарського процесуального Кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» (вул. Дніпропетровське шосе, буд. 3, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69600; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомехкомплект» (вул. Експресівська, буд. 26, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69008; ) основний борг в сумі 24000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп., пеню в сумі 2160 (дві тисячі сто шістдесят) грн. 00 коп., 3% річних в сумі 556 (п'ятсот п'ятдесят шість) грн. 27 коп. втрати від інфляції в сумі 4161 (чотири тисячі сто шістдесят одну) грн. 19 коп. та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

В засіданні 18.03.2015р. оголошена вступна і резолютивна частини рішення. Рішення в повному обсязі складено і підписане 19.03.2015р.

Суддя С.А.Гончаренко