КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2015 р. Справа№ 910/12298/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Вакулюк Д.С. - старший прокурор відділу, посв. № 018332 від 16.07.2013;

від позивача: Блошко В.М. - директор,

Нестеришин Т.С. - представник, дов. б/н від 23.01.2015;

від відповідача: Верба О.С. - представник, дов. № 1/4-812-Лс/2-14 від 08.02.2014;

від третьої особи: не викликався та не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2014

у справі № 910/12298/13 (головуючий суддя Нечай О.В., судді: Цюкало Ю.В., Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІР К"

до Державної пенітенціарної служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України

за участю Генеральної прокуратури України

про стягнення 1 048 382,10 грн.

На підставі ст.ст. 69, 77, 99 ГПК України ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 та від 18.02.2015 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/12298/13 відкладався на 28.01.2015 та на 18.02.2015, відповідно, а ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 строк розгляду апеляційної скарги продовжено, розгляд апеляційної скарги у справі № 910/12298/13 відкладено на 04.03.2015.

ВСТАНОВИВ:

Розгляд справи № 910/12298/13 здійснювався судами неодноразово.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.06.2014 у справі № 910/12298/13 рішення від 25.11.2013 господарського суду м. Києва та постанову від 26.02.2014 Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/12298/13 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Згідно із ст.111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2014 у справі № 910/12298/13 позов задоволено, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача забезпечення виконання договору в розмірі 1 035 476,52 грн., 2 242,19 грн. процентів річних за прострочення повернення забезпечення пропозиції конкурсних торгів, 8 308,85 грн. процентів річних за прострочення повернення забезпечення виконання договору, 2 354,54 грн. інфляційних втрат за прострочення повернення забезпечення виконання договору та витрати по сплаті судового збору в розмірі 20 967,64 грн.

Рішення мотивовано тим, що враховуючи ту обставину, що строк дії договору сплив станом на дату отримання відповідачем протоколу розбіжностей, твердження позивача щодо безспірного прийняття відповідачем його умов на підставі ст.188 ГК України, є безпідставним; оскільки додаткова угода не була укладена між сторонами, згідно із умовами договору позивачем мало бути поставлено відповідачу борошно в загальній кількості 8 800,00 т, таким чином, недопоставленим залишається товар в загальній кількості 3 348,31т (98 800,00 т - 5 451,69 т) на загальну суму 10 286 008,32 грн., в подальшому відповідачем було повернуто позивачу частину суми забезпечення виконання умов договору в розмірі 316 203,48 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 49 від 24.01.2013; суд встановив, що не отримавши від відповідача рознарядки з адресою конкретного отримувача борошна, позивач був позбавлений можливості поставити товар; суд дійшов висновку, що непоставка позивачем 3 348,31т на суму 10 286 008,32 грн. пов'язана з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором; відповідач був позбавлений права не повертати позивачу кошти в розмірі 1 035 476,52 грн., які були утримані відповідачем в якості пені та штрафу, оскільки судом встановлено, що не повна поставка борошна відбулась не з вини позивача, а у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором; судом здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення сум 3% річних, інфляційних втрат та встановлено, що позивачем вірно розраховані зазначені суми; відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності.

В апеляційній скарзі Заступник прокурора міста Києва просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2014 у справі № 910/12298/13 скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення і неправильного застосування норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Як стверджується в апеляційній скарзі, судом всупереч вимогам ст.ст.4-3, 43 ГПК України не надано належної оцінки доказам у справі, надано перевагу доводам позивача та невірно застосовано до спірних правовідносин ст.ст.6, 525, 526, 626, 628, 629 ЦК України, ст.193 ГК України, Положення про Державну пенітенціарну службу України, затверджене Указом Президента України від 06.04.2011 № 394/2011, Положення про організацію продовольчого забезпечення у Державній кримінально-виконавчій службі України на мирний час, затверджене наказом Мінюсту України від 08.06.2012 № 850/5.

В апеляційній скарзі зазначається про неврахування судом того, що, виходячи із змісту Положення про Державну пенітенціарну службу України та Положення про організацію продовольчого забезпечення у Державній кримінально-виконавчій службі України на мирний час передбачений договором термін "територіальний уповноважений представник покупця" не тлумачиться виключно як виправні установи та слідчі ізолятори, у зв'язку з цим, зазначення ДПтСУ у рознарядках територіальних органів управління без зазначення переліку виправних закладів, не суперечить ні умовам договору, ні приписам закону.

Крім того, судом не враховано, що товариством належними доказами не доведено, що зазначені у рознарядках територіальні управління ДПтСу відмовляли позивачу у прийомі товару.

Також судом не враховано, що товариством частково виконано свої обов'язки щодо поставки товару, в розмірі 62% від їх загального обсягу, що свідчить про згоду позивача з таким порядком поставки товару; крім того, товариство не ініціювало розірвання договору та не довело наявність порушень договірних зобов'язань з боку ДПтСу, у зв'язку з цим, в порушення вимог ст.4-2 ГПК України, надаючи перевагу доводам позивача, суд не врахував, що ДПтСУ правомірно нарахувало штрафні санкції за недопоставку товару та утримало їх із суми забезпечення виконання договору.

У відзиві на апеляційну скаргу та у письмовому поясненні від 20.02.2015 позивач заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема. на те, що всупереч приписам Положення про організацію продовольчого забезпечення у Державній кримінально-виконавчій службі України на мирний час територіальними органами управління відповідача протягом строку дії договору не було надано позивачу, як постачальнику, жодної рознарядки про поставку продовольства установам, із зазначенням місцезнаходження, телефонів, найменування продовольства і його кількості; посилання прокурора та відповідача на рознарядки територіальних управлінь відповідача, як на докази доведення до позивача належних рознарядок згідно із п.2.5.4 Положення, є безпідставними, оскільки ці рознарядки, копії яких наявні у матеріалах справи, не доводились до позивача, не надсилались та не вручались; що відповідно до Положення та Методичних рекомендацій щодо порядку приймання продовольства в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах та Центральній базі забезпечення Державної пенітенціарної служби України, затверджених Державною пенітенціарною службою України 18.07.2011 (п.п.2.4, 2.5, 2.6) термін "територіальні уповноважені" застосовуються саме до виправних установ (виправних колоній та слідчих ізоляторів), в той час, як територіальні органи управління Державної пенітенціарної служби України (обласні управління) і у Методичних рекомендаціях і у Положенні іменуються як територіальні органи управління; що в документації конкурсних торгів на закупівлю відповідачем борошна пшеничного першого ґатунку в кількості 8 800 тонн міститься умова про місце, кількість, обсяг поставки товарів (надання послуг, виконання робіт), а саме: установи виконання покарань та слідчі ізолятори Державної пенітенціарної служби України; що відсутність необхідних рознарядок від територіальних органів управління відповідача надає право продавцю не проводити поставки продукції (п.5.3 договору).

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши прокурора, представників позивача, відповідача, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу та письмового пояснення, колегія суддів встановила наступне.

Позивач звернувся до суду першої інстанції із позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача 1 035 476,52 грн. - частини протиправно утриманої суми забезпечення виконання договору, 2 242,19 грн. процентів річних за прострочення повернення забезпечення пропозиції конкурсних торгів, 13 133,99 грн. процентів річних за прострочення повернення забезпечення виконання договору, 2 877,77 грн. інфляційних втрат за прострочення повернення забезпечення виконання договору, понесені судові витрати.

У порядку ст.22 ГПК України позивачем подано заяву від 12.11.2014, у якій позивач просив вважати його позовні вимоги наступними: стягнути з відповідача, шляхом списання коштів з Державного бюджету України Державною казначейською службою України на користь позивача 1 035 476,52 грн. забезпечення виконання договору, 2 242,19 грн. процентів річних за прострочення повернення забезпечення виконання договору, 2 354,54 грн. інфляційних втрат за прострочення повернення забезпечення виконання договору; стягнути з відповідача, шляхом списання коштів Державного бюджету України Державною казначейською службою України на користь позивача витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та касаційної скарги; також позивач відповідно до ст.22, п.2 ч.1 ст.83 ГПК України заявив клопотання та просить суд, у випадку необхідності, при прийнятті рішення вийти за межі позовних вимог, зокрема, змінити належним чином формулювання змісту позовних вимог позивача, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивача.

Як вбачається із документації, затвердженої на підставі рішення комітету з конкурсних торгів (протокол від 20.07.2012 № 48), відповідачем організовано проведення конкурсних торгів на закупівлю борошна зернових та овочевих культур ДК 016-97 - 15.61.2 (борошно пшеничне 1 ґатунку).

Головою комітету з конкурсних торгів листом від 22.08.2012 за № 13-689 повідомлено позивачу про внесення відповідачем змін до документації конкурсних торгів.

Згідно із повідомленням позивача від 27.09.2012 № 1/5-848 про акцепти пропозиції конкурсних торгів в Інформаційно-аналітичному бюлетені "Вісник державних закупівель", позивач став переможцем конкурсних торгів по предмету закіпівлі: борошно зернових та овочевих культур (борошно пшеничне1гатунку); місце поставки товарів: установи виконання покарань та слідчі ізолятори відповідача (п.2.3).

Позивачем було перераховано відповідачу за платіжним дорученням № 168 від 04.09.2012 суму 1 364 000,00 грн., в якості внесення забезпечення пропозиції конкурсних торгів згідно з документацією протокол від 20.07.2012 № 48 на закупівлю борошна пшеничного без ПДВ, за платіжним дорученням № 284 від 25.10.2012 позивачем перераховано 1 351 680,00 грн., в якості внесення забезпечення виконання договору про закупівлю борошна пшеничного без ПДВ.

26.10.2012 між сторонами укладено договір № К-34, згідно із п.1.1 якого позивач, за договором продавець, зобов'язується у 2012р. продати та відвантажити борошно пшеничне 1-го ґатунку (далі - товар) в обсязі, асортименті і терміни згідно з рознарядками відповідача, за договором покупця, в відповідач - забезпечити приймання та оплату товару за цінами, згідно з нижчевикладеною специфікацією.

Згідно із специфікацією, наведеною у п.1.1 договору № К-34, постачанню підлягає борошно пшеничне 1-го ґатунку у кількості 8 800,00 тонн до 15.12.2012 загальною вартістю з ПДВ, тарою і транспортними витратами у розмірі 27 033 600,00 грн.

В п.6.3.3 договору № К-34 передбачено, що позивач зобов'язаний забезпечити поставку товару згідно з рознарядками відповідача.

В п.п.5.1 - 5.4 договору № К-34 сторонами погоджено умови про те, що строк (термін) поставки товару - до 15.12.2012; поставка проданого за цим договором товару буде проводитись партіями залізничним транспортом або автотранспортом позивача територіальним уповноваженим представникам відповідача; відповідач видає рознарядку (зразок рознарядки - додаток № 1 до договору) позивачу на поставку товару територіальним уповноваженим представникам відповідача; поставка товару позивачем здійснюється згідно з рознарядками протягом тридцяти календарних днів з дати видачі рознарядки відповідачем; при відсутності рознарядки відповідача поставка не проводиться; територіальні уповноважені представники відповідача приймають товар по факту поставки згідно з накладною.

Відповідно до п.10.1 договору № К-34 цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2012.

В п.п.11.2 - 11.3 договору № К-34 сторони передбачили, що під час укладання договору позивач вносить відповідачу забезпечення його виконання у розмірі 5% його кошторисної вартості, у сумі 1 351 680,00 грн.; у разі невнесення позивачем забезпечення виконання договору, такий вважається неукладеним з усіма правовими наслідками; відповідач повертає позивачу забезпечення виконання договору про закупівлю у два етапи: 1 етап: 50% забезпечення виконання договору - після відвантаження відповідачу 50% обсягу товару, передбаченого у договорі; ІІ етап: решту 50% забезпечення виконання договору після повного виконання позивачем своїх зобов'язань згідно з договором; у разі невиконання чи неналежного виконання позивачем умов договору, відповідач із суми забезпечення виконання договору утримує штрафні санкції, передбачені договором та чинним законодавством та повертає решту коштів протягом десяти банківських днів з моменту розірвання чи закінчення строку дії договору.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем складено та підписано додаткову угоду № 1 від 28.12.2012 до договору № К-34, а позивачем підписано дану додаткову угоду із протоколом розбіжностей, наявним у справі.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що сторонами погоджено розбіжності до додаткової угоди № 1, тому, враховуючи те, що строк дії договору закінчився 31.12.2012, відповідно до п.10.1 цього договору, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що додаткова угода до договору не була укладена між сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно із наданими відповідачем позивачу рознарядками від 07.11.2012 № 35 та від 15.11.2012 № 37 до договору № К-34, територіальним уповноваженим представникам покупця виділено у липні-грудні 2012р. товару у кількості всього 6 175.00 тонн та, відповідно, у листопаді-грудні 2012р. - всього 2 625,00 тонн.

31.12.2012 позивачем та відповідачем складено акт звірки розрахунків за поставлене продовольство за договором № К-34, згідно із яким на 31.12.2012 заборгованості за поставлене борошно та претензій по якості і кількості немає; за період з листопада 2012р. по грудень 2012р. позивач поставив установам відповідача по 304-х накладних 5 451 690,00 кг борошна на загальну суму 16 747 591,68 грн.

Зазначений акт підписано представниками сторін та скріплено відбитком печаток.

Таким чином, відповідно до договору № К-34 позивач недопоставив відповідачу товар у кількості 3 348,31 т на загальну суму 10 286 008,32 грн.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про здійснення державних закупівель" від 01.06.2010 № 2289-У1 замовник має право вимагати від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачене документацією конкурсних торгів; замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсними, у випадках, передбачених частинами першою та другою статті 30, частинами третьою статті 31 цього Закону, а також згідно з умовами, зазначеними у договорі, але не пізніше ніж протягом трьох банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Виконуючи умови п.11.2 договору № К-34, за платіжним дорученням № 49 від 24.01.2013 відповідачем повернуто позивачу забезпечення договору в розмірі 316 203,48 грн., таким чином, неповернутою залишилась сума, перерахована позивачем відповідачу в рахунок забезпечення виконання договору, в розмірі 1 035 476,52 грн.

Як зазначає відповідач, зокрема, у відзиві на позовну заяву від 23.07.2013, відповідач утримав із забезпечення виконання договору штрафні санкції за несвоєчасну поставку товару, а решту, в сумі 316 203,48 грн., згідно із платіжним дорученням № 49 від 24.01.2013 повернув позивачу.

Позивач стверджує про відсутність у відповідача права на утримання суми із забезпечення виконання договору, оскільки підстави для нарахування штрафних санкцій відсутні, адже недопоставка товару відбулась з вини відповідача, яким не було надано рознарядки для відвантаження товару одержувачам, конкретним виправним колоніям, слідчим ізоляторам, із зазначенням адрес, телефонів, реквізитів, необхідних для відвантаження; відсутність відомостей про конкретних одержувачів товару унеможливила своєчасне та у повному об'ємі постачання товару.

У матеріалах справи є наявними копії листів позивача, адресованих відповідачу про неодержання рознарядок на постачання товару, та про повідомлення одержувачів товару, зокрема, листи: від 26.12.2012 № 10/12, одержаний відповідачем 27.12.2012 (а.с.55, 1т.), від 06.12.2012 № 2/12, одержаний відповідачем 07.12.2012 (а.с.163, 1т.), від 18.12.2012 № 7/12, одержаний відповідачем 20.12.2012 (а.с.169, 1т.), від 26.12.2012 № 10/12, одержаний відповідачем 27.12.2012 (а.с.177, 1т.), від 09.01.2013 № Д1/13, одержаний відповідачем 11.01.2013 (а.с.182,1т.).

Відповідачем до матеріалів справи надані копії рознарядок, у яких вказані конкретні установи (ВК, УВП), виправні колонії, слідчі ізолятори, адреси, номери телефонів/факсів (а.с.191-239,1т., а.с.19-20., 26-30, 32, 34-50, 54-76, 79, 82-83, 2т., а.с.39-86, 3т.).

Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що ці рознарядки, у яких зазначені конкретних вантажоодержувачі та відомості, необхідні для відвантаження товару, були надіслані або вручені позивачу у період дії договору № К-34.

У матеріалах справи є витяги із журналів реєстрації вихідної кореспонденції відповідача, проте, зазначені витяги не підтверджують ані надсилання рознарядки, ані вручення її позивачу та є внутрішнім документом зацікавленої особи, тому юридичної сили доказу доведення рознарядок до позивача, не мають.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами повідомлення позивача про місце отримання товару.

Принагідно слід зазначити, що, як вбачається із листа Управління держаної пенітенціарної служби України в Одеській області від 28.08.2014 № 11-5540, відповідачем не повідомлялось територіальним органам управління про необхідність надання рознарядок позивачу на отримання борошна пшеничного 1 ґатунку, у зв'язку з чим рознарядки не направлялись, але, на прохання працівників позивача у факсовому режимі відділом ресурсного та інженерного забезпечення управління направлялись до позивача розподіли борошна пшеничного 1 ґатунку між установами на загальну вагу, яка була вказана в рознарядках ДПтС України від 07.11.2012 № 35 та 15.11.2012 № 37 (а.с.122, 3т.).

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару; договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Як вбачається із змісту п.п.5.2, 5.4 договору № К-34, сторони передбачили, що поставка товару здійснюється згідно із рознарядками територіальним уповноваженим представникам відповідача, які приймають товар по факту поставки згідно із накладною.

Як вбачається із акту звірки розрахунків за поставлене продовольство від 31.12.2012, відповідно до накладних, номери яких зазначено у цьому акті, товар одержували такі установи: ВК, УВП, СІ, НД, НДО, НЖ, НЗ, НЗА, НІФ, НК, НКІ, НЛ, СІЗО, НТ, НЧР, НС, найменування яких зазначено у цьому акті.

Таким чином, саме установи, зазначені в акті звірки розрахунків за поставлене продовольство від 31.12.2012, є, відповідно до договору № К-34 одержувачами товару, які згідно із п.5.4 договору № К-34 здійснювали приймання товару по факту поставки згідно з накладною.

У рознарядках відповідача № 35 від 07.11.2012 та № 37 від 15.11.2012 не зазначені найменування, адреси, телефони тих представників відповідача, які відповідно до п.5.4 договору № К-34 повинні були прийняти товар по факту поставки згідно з накладною, натомість у згаданих рознарядках №№ 35, 37, у графі: ,Територіальні уповноважені представники покупця" зазначені обласні УДПтС та в АР Крим, лише у рознарядці № 35 зазначені Сокирнянська ВК № 67 та Чернівецький СІ-33, яким виділено 90,00 тонн та 25,00 тонн, відповідно.

Таким чином, оскільки зазначені у рознарядках №№ 35, 37 УДПтС не здійснювали приймання товару по факту поставки згідно із накладною відповідно до п.5.54 договору № К-34, відповідач повинен був безпосередньо надати, або зобов'язати УДПтС надати позивачу належну рознарядку, із зазначенням усіх реквізитів, найменування, адреси, номерів телефонів конкретних одержувачів товару за договором № К-34, які б надали можливість позивачу відвантажити товар на виконання договору № К-34. Однак, у матеріалах справи відсутні докази надсилання або вручення позивачу таких рознарядок.

Що стосується вищезазначених рознарядок № 35 від 07.11.2012 та № 37 від 15.11.2012, то ці рознарядки не є належними, оскільки не дозволяють позивачу виконати зобов'язання за договором № К-34 поставити товар покупцю, шляхом передачі товару представнику одержувача за накладною.

Як вже зазначалось, у п.5.3 договору № К-34 передбачено, що при відсутності рознарядки покупця поставка не проводиться.

В ч.2 ст.193 ГК України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши обставини та підстави нарахування, здійснивши власний розрахунок, погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення на користь позивача 2 242,19 грн. процентів річних за прострочення повернення забезпечення пропозиції конкурсних торгів, 8 308,85 грн. процентів річних за прострочення повернення забезпечення виконання договору, 2 352,54 грн. інфляційних втрат за прострочення повернення забезпечення виконання договору, є обгрунтованими та правильними.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, регулюючого виконання договорів, у тому числі й укладених про закупівлю товару.

Як вбачається із умови п.1.1 договору № К-34, зобов'язання позивача полягають у тому, щоб продати та відвантажити борошно пшеничне 1-го ґатунку згідно з рознарядками відповідача.

Отже, цією умовою договору № К-34 передбачено, що у рознарядках відповідача мають бути наявними найменування вантажоодержувача, його адреса та реквізити, необхідні для здійснення доставки товару. Однак, як вже зазначалось, у рознарядках за №№ 35, 37 відсутні відомості про вантажоодержувачів, необхідні для виконання позивачем умови п.1.1 договору № К-34.

Також наявність усіх відомостей у рознарядці про вантажоодержувачів вимагає п.2.3 договору № К-34, який передбачає здійснення приймання товару за кількістю та якістю відповідно до вимог Інструкцій № П-6, П-7 саме комісійно вантажоодержувачем.

Про те, які відомості належало включити до рознарядок, відповідачу та позивачу було також відомо і з повідомлення про акцепт пропозиції конкурсних торгів від 27.09.2012 № 1/5-848 (А.С.135, 1т.), у п.2.3 якого вказано, що місцем поставки товарів, виконання робіт чи надання послуг є установи виконання покарань та слідчі ізолятори Державної пенітенціарної служби України.

Слід зазначити, що відповідно до п.п.2.1, 2.6 Методичних рекомендацій щодо порядку приймання продовольства в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах та Центральній базі забезпечення Державної пенітенціарної служби України, затверджених Головою Державної пенітенціарної служби України 18.07.2011, продовольство від постачальників може надходити в установи та на базу залізничним і автомобільним транспортом; територіальний орган управління одночасно з повідомленням надає (протягом однієї доби) постачальнику рознарядку про поставку продовольства територіальним уповноваженим із зазначенням її адреси, телефонів, найменування продовольства і його кількості.

Та обставина, що, виходячи із змісту Положення про Державну пенітенціарну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 394/2011 та Положення про організацію продовольчого забезпечення у Державній кримінально-виконавчій службі України на мирний час, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 № 850/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.06.2012 за № 982/21294, термін: "територіальний уповноважений представник покупця" не тлумачиться виключно як виправні установи та слідчі ізолятори, не звільняє відповідача від обов'язку надати або забезпечити надання позивачу такої рознарядки на поставку товару, яка є звичайно при таких правовідносинах необхідною для виконання позивачем свого обов'язку відвантажити товар, як це передбачено п.1.1 договору № К-34.

Із змісту договору № К-34, в документації конкурсних торгів на закупівлю (п.3 Загальних положень) видно, що місцем поставки товару є саме установи виконання покарань та слідчі ізолятори Державної пенетенціарної служби України. Отже, обов'язок надання інформації про конкретного вантажоодержувача покладено саме на відповідача. Та обставина, що зазначені у рознарядках №№ 35, 37 обласні УДПтС не виконують функцій вантажоодержувачів, підтверджується обставинами справи, зокрема, як вже зазначалось, актом звірки розрахунків за поставлене продовольство від 31.12.2012.

Та обставина, що позивачем все-таки виконано обов'язок з постачання товару в розмірі 62% від загального обсягу поставки, свідчить про виконання позивачем обов'язків відповідача по збиранню інформації про конкретних вантажоодержувачів, про що свідчить, зокрема, вищезгаданий лист Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області від 28.08.2014 № 11-5540.

Право позивача на розірвання договору № К-34 не свідчить про наявність такого обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Оскільки, як свідчать матеріали справи, у тому числі й акт звірки розрахунків за поставлене продовольство від 31.12.2012, обласні УДПтС не виконують функції вантажоодержувачів та приймання товару по кількості і якості за накладною, то відсутні підстави вимагати від позивача доказів їх відмови від приймання товару.

Нормами ч.1 ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України, зокрема, передбачено, що договірні зобов'язання повинні виконуватись стороною за договором відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, відповідно до звичаїв ділового обороту, отже, відповідач, будучи покупцем товару, у рознарядці на поставку товару повинен був вказати усі необхідні відомості, які звичайно є необхідними для поставки товару, шляхом відвантаження його конкретному вантажоодержувачу.

Оскільки відповідачем не виконано належним чином обов'язок щодо видачі рознарядки на поставку товару, а відповідно до умови п.5.3 договору № К-34 при відсутності рознарядки відповідача поставка не проводиться та ненадання належної рознарядки відповідачем позивачу перешкодило своєчасній поставці товару, то відповідачем безпідставно було застосовано до позивача штрафні санкції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2014 у справі № 910/12298/13 залишити без змін, апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва без задоволення.

2. Справу № 910/12298/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 16.03.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха