ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Справа № 917/2110/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

позивача - Мельник В.В., довіреність № 14-93 від 18.04.2014

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз Україна" (вх. №128 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 26.11.14 р. у справі № 917/2110/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ

до Комунального підприємства "Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району" с. Розсошенці

про стягнення 10 935,16 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ, звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача, Комунального підприємства "Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району", 7929, 97 грн. пені, 1325,42 грн. інфляційних та 1679,77 грн. 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо своєчасної оплати вартості отриманого природного газу.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 26.11.14 р. по справі № 917/2110/14 (суддя Тимошенко К.В.) відмовлено в позові в частині стягнення 238,75 грн. пені та 49,93 грн. 3% річних, в решті вимог позов залишено без розгляду.

Позивач з рішенням господарського суду Полтавської області не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 26.11.14 р. у справі № 917/2110/14 в частині залишення без розгляду вимог щодо стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат. В оскарженій частині прийняти нове рішення, яким розглянути вимоги щодо стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат та стягнути з Комунального підприємства "Житлово-комунальний комбінат на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суми пені у розмірі 7691,22 грн., 3 % річних у розмірі 1629,84 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1325,42 грн., стягнення яких було залишено без розгляду. В іншій частині рішення господарського суду Полтавської області від 26.11.14 р. у справі № 917/2110/14 залишити без змін. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

В обґрунтування викладених вимог позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: ст.ст. 230, 231 ГК України, ст.ст. 549-552, 611, 625 ЦК України. При цьому позивач зазначає про те, що суд необґрунтовано залишив без розгляду позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та 3% річних, оскільки позивачем до матеріалів справи були надані договір, акти приймання-передачі, сам розрахунки пені та 3% річних, з якого вбачається відповідні періоди нарахування з урахуванням проведених відповідачем проплат. Позивач вважає, що в разі допущення арифметичних помилок в розрахунках пені та 3% річних, місцевий господарський суд мав самостійно визначити суму нарахувань, або зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону, а не залишати позов без розгляду без наявності на це правових підстав.

Ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 та від 02.03.2015 розгляд справи відкладався.

10.03.2015 позивач надав пояснення по справі щодо порядку розрахунку заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у справі зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення уповноваженій особі Комунального підприємства "Житлово-комунальний комбінат.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, в матеріалах справи знаходяться документальні докази повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, а також з огляду на те, що явку представників сторін в дане судове засідання не визнано обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 28 грудня 2012 року між позивачем - Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальником) та відповідачем - Комунального підприємства "Житлово-комунальний комбінат (покупцем) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/3080-БО-24.

Звертаючись до господарського суду, позивач послався на те, що на виконання договору, протягом січня 2013 року - грудня 2013 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 680183,86 грн., що підтверджується наданими до матеріалів справи актами приймання - передачі природного газу від 26.09.2013 на суму 133684,60 грн., від 26.09.2013 на суму 124841,29 грн., від 26.09.2013 на суму 33415,32 грн., від 31.10.2013 на суму 46532,34 грн., від 30.11.2013 на суму 84217, 99 грн. та від 31.12.2013 на суму 140767,11 грн.

В свою чергу, як вказує позивач, відповідач розрахувався за поставлений газ в повному обсязі, однак допустив прострочення платежів, у зв'язку з чим, позивач у відповідності до умов договору нарахував та просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 7929,97 грн., а також, 1325,42 грн. інфляційних та 1679,77 грн. 3% річних нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції встановив, що в розрахунках пені та річних позивачем допущена арифметична помилка, оскільки невірно визначено суму вартості природного газу, на яку нараховувались пеня та 3% річних, тобто без врахування здійснених відповідачем часткових проплат. В результаті цього розмір пені завищено на 238,75 грн. та 3% річних на 49,93 грн., в зв'язку з чим в цій частині вимога позивача про стягнення з відповідача пені та річних визнана судом необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Разом з цим, позов в частині стягнення з відповідача 7691, 22 грн. пені, 1275, 49 грн. 3% річних та 1325, 42 грн. інфляційних залишено судом без розгляду з посиланням на те, що позивач не навів та не надав доказів в обґрунтування викладених ним обставин та періодів прострочки, не надав витребувані ухвалами господарського суду документи, необхідні для вирішення спору. Наданий позивачем розрахунок стягуваної суми суд вважав таким, що не ґрунтується на доказах, наданих у справі, а вказані у розрахунку періоди прострочки документально не підтверджені. Таким чином, оскільки позивач не довів зазначені ним у розрахунку стягуваної суми періоди прострочки оплати газу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не довів правомірність заявлених вимог.

Проте, колегія суддів не може погодитись з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки суд не з'ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не надав належної правової оцінки наданим позивачем доводам та доказам в обґрунтування викладених вимог, в зв'язку з чим безпідставно застосував положення п. 5 ст. 81 ГПК до заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача 7691, 22 грн. пені, 1275, 49 грн. 3% річних та 1325, 42 грн. інфляційних.

Так, відповідно до п. 5 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

При вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК України) господарський суд першої інстанції повинен був мати на увазі, що застосування пункту 5 цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у

відповідному процесуальному документі;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для

вирішення спору;

- позивач не подав витребувані документи без поважних причин чи не направив свого представника в засідання господарського суду.

Отже, перш ніж залишити позов без розгляду, господарський суд першої інстанції був зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність. У разі неподання витребуваних судом документів суд вправі залишити позов без розгляду, тільки якщо це перешкоджає вирішенню спору.

В даному випадку, судом не надано жодної правої оцінки тим фактам, що позивачем до позовної заяви було надано обг'рунтований розрахунок суми пені, суми 3% річних та суми інфляційних втрат. В зв'язку з чим, колегія суддів вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на те, що позивач взагалі не надав розрахунку суми заборгованості, її складу та періоду. При цьому, невірний розрахунок заявлених до стягнення сум річних та інфляційних не може бути підставою для залишення позову без розгляду.

Відповідно до пункту 1.12. Постанови пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Таким чином, колегія суддів не вбачає правових підстав для залишення без розгляду заявлених позовних вимог.

Предметом даного судового спору є вимога позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних в зв'язку з неналежним виконанням останнім умов договору купівлі-продажу природного газу № 13/3080-БО-24 від 28.12.2012 щодо проведення своєчасного розрахунку за отриманий відповідачем природний газ.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що приймання передачі газу, продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання договору, протягом січня 2013 року - грудня 2013 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 680183,86 грн., що підтверджується наданими до матеріалів справи актами приймання - передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками сторін, та визнаються відповідачем у повному обсязі.

Однак, відповідач свої зобов'язання за договором виконав неналежним чином, так як невчасно сплачував вартість природного газу, про що свідчить належним чином засвідчений та підписаний головним бухгалтером підприємства позивача витяг по господарським операціям з поставки природного газу по договору купівлі-продажу природного газу № 13/3080-БО-24 від 28.12.2012 за період з 01.01.2013 по 31.07.2014.

При цьому, дані щодо періодів часткових проплат та розміру внесених сум відповідачем під сумнів не ставляться, жодним чином не спростовуються.

Так відповідно до актів приймання-передачі природнього газу від 26.09.13 б/н за січень 2013р. відповідач повинен був сплатити загальну суму в 133 684,60 грн. до 14.02.2013р. Однак цього не зробив, в повному обсязі не розрахувався, але здійснював часткові розрахунки в рахунок погашення вищевказаної заборгованості та лише 14.03.13 повністю розрахувався за січень 2013 року.

Аналогічно, відповідно до актів приймання-передачі природного газу за лютий -грудень 2013р. відповідач також здійснював часткові розрахунки з позивачем з порушенням п. 6.1 договору, та розрахувався в повному обсязі за отриманий природний газ 11.03.2014.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов 'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10 січня 2002 року N 2921-III) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 7.2 договору № 13/3080-БО-24 від 28.12.12 за несвоєчасну оплату газу у строки, зазначені в п. 6.1 цього договору, покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, пеню в розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

За таких обставин, у позивача є всі правові підстави вимагати стягнення з відповідача пені за несвоєчасну оплату газу у строки, зазначені в п. 6.1 цього договору.

Дослідивши наданий до матеріалів справи розрахунок пені та 3% річних, колегія суддів встановила, що в розрахунках пені допущена арифметична помилка.

Так, згідно даних позивача, часткова оплата в сумі 40000,00 грн. за газ, поставлений у січні 2013 здійснена відповідачем 21.02.2013р. Згідно розрахунку позивача борг станом на 21.02.2013р. складає 93684,60 грн. При цьому позивач нараховує пеню за прострочку оплати поставленого в січні 2013р. газу за період з 14.02.2013р. по 21.02.2013р. включно на всю суму вартості поставленого газу - 133684,60 грн. без врахування часткової оплати, здійсненої відповідачем 21.02.2013р. Таким чином, позивач безпідставно нараховує пеню за 21.02.2013р. на сплачену в цей день суму.

Аналогічні помилки допущені позивачем і в розрахунках пені за інші періоди.

Як зазначено в пункті 1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р., день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення пені з урахуванням здійснених відповідачем проплат, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем розмір пені завищено на 742,52 грн. Тому позовні вимоги в зазначеній частині є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

В частині заявленої до стягнення пені в розмірі 7187,45 грн. позовні вимоги підлягають задоволенню в зв'язку з доведеністю факту прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання внаслідок порушення п. 6.1 договору та документальною обґрунтованістю розрахунку пені.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, тому він зобов'язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 1 325,42 грн., який підтверджений наданим позивачем до матеріалів справи обґрунтованим розрахунком.

Що стосується вимог про стягнення 1 629,84 грн. - 3% річних, колегія суддів, здійснивши власний перерахунок, з огляду на виявлені арифметичні помилки в розрахунку позивача внаслідок включення в період часу, за який здійснюється стягнення річних, суми фактичних проплат заборгованості, дійшла висновку про те, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1523,69 грн. В іншій частині позовних вимог колегія суддів відмовляє за їх безпідставністю.

З урахуванням викладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 26.11.14 р. у справі № 917/2110/14 в частині залишення позову без розгляду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 7187,45 грн., інфляційних в розмірі 1 325,42 грн. та 3 % річних в розмірі 1523,69 грн.

В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз Україна" задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 26.11.14 р. у справі № 917/2110/14 в частині залишення позову без розгляду скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району" (38751, Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Шевченка, 15, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.. Б. Хмельницького, 6, ) пені в розмірі 7187,45 грн., інфляційних в розмірі 1 325,42 грн. та 3 % річних в розмірі 1523,69 грн.

В решті позову відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено та підписано 16 березня 2015 року

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.