РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2015 р. Справа № 924/1299/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В. ,

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради на рішення господарського суду Хмельницької області від 16.01.2015 р. у справі № 924/1299/14

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради

про стягнення 4673925,26 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Пронюка В.Я.,

відповідача - Божук А.А., Доманського В.А.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до місцевого господарського суду із позовом до комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради про стягнення 4673925,26 грн.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 16.01.2015 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Гладій С.В., суддя Муха М.Є., суддя Танасюк О.Є.) вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 139225,25 грн. пені, 110529,06 грн. 3% річних, 455570,99 грн. нарахувань за встановленим індексом інфляції. Провадження у справі в частині стягнення 3700000,00 грн. основного боргу припинено. У позові в частині стягнення 268599,96 грн. пені відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції з посиланням на ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 627, 655, 692, 629 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173, 174, 175, 193 Господарського кодексу України, вказав, що в порушення умов укладеного договору від 28.12.2012 року відповідач свої зобов'язання виконав неналежним чином, допустивши прострочення сплати вартості поставленого природного газу. Однак, встановивши факт повного погашення відповідачем основного боргу під час розгляду справи, суд припинив провадження в цій частині. Крім того, перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Натомість, здійснивши перерахунок пені, суд згідно приписів ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України застосував строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача пені за зобов'язаннями січня, лютого, березня, квітня 2013 року. Також, відповідно до ст. 83 ГПК України місцевий господарський суд зменшив заявлений до стягнення розмір пені на 50% за зобов'язаннями жовтня, листопада, грудня 2013 року.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині відмови в позові та зменшенні пені на 50%. Вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував положення п. 9.3 договору, за яким сторони погодили строк позовної давності в п'ять років, що призвело до неправомірної відмови в позові про стягнення пені за зобов'язаннями січня, лютого, березня, квітня 2013 року, Також, наголошує на тому, що зменшуючи пеню, суд не врахував майнові інтереси позивача та не дослідив причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем.

Крім того, комунальне підприємство по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради оскаржило рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат. Зазначає, зокрема, про те, що порушення строків оплати за поставлений природний газ відбулося не з вини відповідача, оскільки розрахунки здійснюються за особливим алгоритмом і регулюються державою. Як наслідок, вважає, що згідно приписів ст. 614 ЦК України відсутні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Учасники судового процесу не реалізували своє право на подання відзиву на апеляційну скаргу іншої сторони.

Розглянувши апеляційні скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2012 року ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та комунальне підприємство по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради (покупець) уклали договір купівлі-продажу природного газу № 13/3076-БО-34, згідно п. 1.1. якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, та/або природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (том 1 а.с. 10-15).

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Пунктом 2.1 договору визначено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року газ обсягом до 2424 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м): січень - 484; лютий - 488; березень - 418; квітень - 95; травень - 0; червень - 8; липень - 8; серпень - 9; вересень - 8; жовтень - 83; листопад - 349; грудень - 474.

За змістом п. 3.3 договору приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно із п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. м природного газу становить 3509,00 грн. з урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 грн.

У той же час, 17.08.2013 року додатковою угодою №1 сторони погодили, що 01.07.2013 року ціна за 1000 куб. м. газу становить 3459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 295,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 59,12 грн., всього з ПДВ - 354,72 грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3823,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4588,54 грн.

Пунктом 11.1 договору визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Вказаний договір, а також додаткова угода до нього від 17.08.2013 року підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відбитками їх печаток.

Положеннями ст.ст. 11, 629 ЦК України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, на виконання договору протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2013 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" поставило комунальному підприємству по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради природний газ на загальну суму 11108869,49 грн., що підтверджується актами приймання-передачі газу від 31.01.2013 року на суму 3279195,64 грн. (за зобов'язаннями січня 2013 року), від 31.07.2013 року на суму 1825750,26 грн. (за зобов'язаннями лютого 2013 року), від 31.07.2013 року на суму 2104312,30 грн. (за зобов'язаннями березня 2013 року) , від 31.07.2013 року на суму 696239,59 грн. (за зобов'язаннями квітня 2013 року), від 31.10.2013 року на суму 364926,27 грн. (за зобов'язаннями жовтня 2013 року), від 30.11.2013 року на суму 878452,27 грн. (за зобов'язаннями листопада 2013 року), від 31.12.2013 року на суму 1959993,16 грн. (за зобов'язаннями грудня 2013 року).

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Порядок та строк оплати послуг погоджений сторонами в п. 6.1 договору, за яким оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Натомість, як вбачається із банківської виписки по рахунку ПАТ "НАК "Нафтогаз України", розрахунок за поставлений природний газ відповідач здійснював частинами та з порушенням договірних строків, сплативши загалом 7408869,49 грн., внаслідок чого станом на 14.08.2014 року його борг становив 3700000,00 грн. (11108869,49 грн. - 7408869,49 грн.).

У той же час, відповідно до п. 24 ст. 14 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 29.01.2014 №30 "Про деякі питання надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування".

25.09.2014 року, 02.10.2014 року та 04.12.2014 року головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (сторона перша), департаментом фінансів у Хмельницькій облдержадміністрації (сторона друга), комунальним підприємством по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради (сторона третя) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) уклали три аналогічні за змістом договори №417/30, №560/30, №999/30 про організацію взаєморозрахунків.

Відповідно до зазначених договорів їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 статті 14 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Пунктом 2 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони погодили перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків та послідовність виконання сторонами договору.

За приписами п. 6 договорів про організацію взаєморозрахунків комунальне підприємство по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради зобов'язалось перераховувати на рахунок Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" кошти в загальній сумі 3562258,96 грн., у тому числі 731968,99 грн. (договір №417/30 від 25.09.2014 року), 850512 грн. (договір №560/30 від 02.10.2014 року), 1979777,97 грн. (договір №999/30 від 04.12.2014 року) для погашення заборгованості за природний газ за 2013 рік згідно з договором від 28.12.2012 року №13/3076-БО-34.

Як обґрунтовано враховано судом першої інстанції, на виконання договорів про організацію взаєморозрахунків відповідач перерахував на рахунок позивача заборгованість за поставлений природний газ згідно з договором №13/3076-БО-34 від 28.12.2012 року в розмірі 3562258,96 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №12 від 03.10.2014 року (том 1 а.с. 194), №11 від 29.09.2014 року (том 1 а.с. 206), №71 від 17.12.2014 року (том 2 а.с. 4).

Отже, із заявленої до стягнення суми боргу за поставлений природний газ в розмірі 3700000,00 грн., комунальним підприємством по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради сплачено 3562258,96 грн., з огляду на що залишок боргу, який не був погашений в рамках укладених договорів про організацію взаєморозрахунків від 25.09.2014 року, 02.10.2014 року, 04.12.2014 року становив 137741,04грн. (3700000,00 грн. - 3562258,96 грн.).

Поряд з тим, як вбачається із платіжного доручення №71 відповідачем 16.12.2014 року сплачено 137741,04грн. за природний газ, поставлений згідно договору №13/3076-БО-34 від 28.12.2012 року.

Таким чином, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач повністю погасив суму основного боргу.

Пунктом 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема у випадку припинення існування предмету спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акту державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

У той же час, стосовно стягнення з комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради на користь ПАТ НАК "Нафтогаз України" пені, 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне внесення платежів за договором №13/3076-БО-34 від 28.12.2012 року, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Водночас в ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Отже, окремою та обов'язковою підставою (умовою) застосування до учасника господарських відносин відповідальності за порушення зобов'язання є наявність вини, яка, у розумінні вищевказаної норми, полягає у невжитті особою всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

За змістом пункту 9 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору та перерахувати кошти наступній стороні.

Укладенням договорів про організацію взаєморозрахунків від 25.09.2014 року, від 02.10.2014 року та від 04.12.2014 року, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору №13/3076-БО-34 від 28.12.2012 року.

Отже, для застосування санкції, передбаченої п. 7.2 договору №13/3076-БО-34 від 28.12.2012 року та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків, і відповідно до п. 14 яких сторони засвідчили, що після виконання договорів вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно їх предмету.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в справах №5011-35/1534-2012-42/553-2012, №5011-42/1230-2012-69/542-2012, №5011-35/1271-2012, яка згідно ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Враховуючи, що розрахунок за поставлений природний газ в сумі 3562258,96 грн. відбувся у порядку та строки, передбачені договорами про організацію взаєморозрахунків, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені, відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих на вказану суму основного боргу, з огляду на що рішення у вказаній частині підлягає зміні.

У частині позову про стягнення пені, відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу в розмірі 137741,04 грн., апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено вище, вказана вартість поставленого природного газу була погашена відповідачем 16.12.2014 року на виконання договору №13/3076-БО-34 від 28.12.2012 року та не була предметом договорів про організацію взаєморозрахунків, з огляду на що за прострочення виконання грошового зобов'язання в указаній частині наявні правові підстави для застосування наслідків, передбачених п. 7.2 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Так, відповідно до п. 7.2 договору у разі не проведення покупцем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Враховуючи положення п. 6.3 договору та те, що на виконання договорів про організацію взаєморозрахунків у повному обсязі здійснено оплату вартості природного газу за квітень, жовтень, листопад 2013 року заборгованість в сумі 137741,04 грн. виникла за зобов'язаннями грудня 2013 року.

Відтак, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснивши нарахування в межах позовних вимог 3% річних за період з 14.01.2014 року по 14.08.2014 року та інфляційних втрат з січня по липень 2014 року на заборгованості в сумі 137741,04 грн. за отриманий у грудні 2013 року природний газ, колегія суддів встановила, що належний до стягнення розмір 3% річних становить 2411,41 грн., інфляційних витрат - 16547,16 грн., з огляду на що позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню.

Крім того, провівши нарахування пені на борг в сумі 137741,04 грн. за період з 14.01.2014 року по 13.07.2014 року виходячи із розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, встановлено, що розмір пені становить 10917,39 грн.

Поряд з цим, розглядаючи вимогу в частині стягнення пені, апеляційний суд враховує наступне.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту ст. 233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Беручи до уваги, що за порушення строку сплати грошових зобов'язань, крім пені, нараховані інфляційні та три відсотки річних, кінцевим споживачем основної кількості послуг, для забезпечення надання яких було поставлено природний газ, є бюджетні установи та організації, через низький ступінь розрахунків яких і виникла заборгованість, а також зважаючи на те, що понад рік мало місце невідшкодування з бюджету різниці в тарифах та те, що відповідачем повністю погашено суму основного боргу, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про зменшення нарахованої за зобов'язаннями грудня 2013 року пені на 50%.

Отже, з огляду на принцип співрозмірності та враховуючи інтереси обох сторін, з відповідача належить до стягнення 5458,70 грн. пені, у зв'язку з цим у позові про стягнення 5458,69 грн. пені слід відмовити.

Апеляційний господарський суд погоджується із доводами ПАТ НАТ "Нафтогаз України" про те, що відмовляючи у позові в частині стягнення пені за зобов'язаннями січня, лютого, березня, квітня 2014 року, суд першої інстанції не врахував положення п.9.3 договору, за яким сторони погодили строк позовної давності в п'ять років, що узгоджується із приписами ст. 259 ЦК України, однак з огляну на те, що у позові в указаній частині слід відмовити за безпідставністю, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Натомість, доводи апеляційної скарги відповідача про неправомірність стягнення з нього пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 3562258,96 грн., знайшли своє підтвердження під час перегляду рішення суду першої інстанції, внаслідок чого його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржене рішення зміні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - відмовити.

Апеляційну скаргу комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради - задоволити частково.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 16.01.2015 р. у справі №924/1299/14 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради м. Старокостянтинів про стягнення 4673925,26 грн. задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради (м. Старокостянтинів, вул. Ессенська,2, блок 4, код 14151464) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 5458,70 грн. пені, 16547,16 грн. інфляційних втрат, 2411,41 грн. три відсотки річних, 58319,15 грн. судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення 3700000,00 грн. основного боргу припинити.

У позові в частині стягнення 5458,69 грн. пені відмовити".

Доручити господарському суду Хмельницької області видачу судових наказів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Справу №924/1299/14 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.