ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Справа № 915/2146/14

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: Фролов В.В., довіреність № 0490 від 15.01.2015р.;

від відповідача: Кравченко О.С., довіреність б/№ від 30.07.2013 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/2146/14

За позовом: Приватного підприємства "Аграрне підприємство Благодатненський птахопром", 55325, Миколаївська обл., Арбузинський р-н, с. Благодатне, вул. Ювілейна,1а,

до відповідача: Фермерського господарства "Черніхов Михайло Олександрович", 55325, Миколаївська обл., Арбузинський р-н, с. Благодатне, вул. Орлова,16,

про:визнання права власності на посіви озимого ячменю оціночною вартістю 45968,00 грн. та їх стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Аграрне підприємство Благодатненський птахопром" звернулось до господарського суду з позовом до Фермерського господарства "Черніхов Михайло Олександрович" про визнання права власності на посіви озимого ячменю оціночною вартістю 45968,00 грн. та їх стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Фермерським господарством "Черніхов Михайло Олександрович" було набуто майно Приватного підприємства "Аграрне підприємство Благодатненський птахопром" - врожаю озимого ячменю 20800 кг вартістю 45968,00 грн. без відповідної правової підстави, а отже зібраний врожай підлягає вилученню та поверненню законному володільцеві. Позивач просив застосувати наслідки недійсності правочину, посилаючись на п.2 ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України, обгрунтовуючи тим, що рішенням господарського суду Миколаївської області від 10.12.2013 року по справі № 915/1906/13, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.02.2014 року, договір про спільну діяльність від 16.08.2006 року між ПП "Аграрне підприємство Благодатненський птахопром" та Фермерським господарством "Черніхов Михайло Олександрович" було визнано недійсним.

Ухвалою суду від 22.12.2014 провадження у справі було порушено, позовна заява прийнята до розгляду, розгляд справи призначений на 21.01.2015 о 10 год. 45 хв.

Ухвалою суду від 21.01.2015 розгляд справи було відкладено на 10.02.2015 о 10 год. 40 хв. у зв'язку із необхідністю витребування нових доказів по справі.

Ухвалою суду від 10.02.2015 було продовжено строк розгляду справи та розгляд справи відкладено на 18.02.2015 0 11 год.15 хв.

У судовому засіданні 18.02.2015 було оголошено перерву на 25.02.2015 об 11 год.30 хв.

У зв'язку з хворобою судді Коваль С.М. розгляд справи, призначений на 25.02.2014 о 15 год. 10 хв., не відбувся.

Ухвалою суду від 02.03.2015 розгляд справи був призначений на 11.03.2015 об 11 год. 15 хв.

Заявлене позивачем клопотання про залучення в якості співвідповідача Фермерське господарство «Черніхов Анатолій Олександрович» відхиляється судом, у зв'язку із тим, що Фермерське господарство «Черніхов Анатолій Олександрович» не є стороною по договору про спільну діяльність від 16.08.2006, тому предмет спору не буде торкатись його прав та охоронюваних законом інтересів. Позивачем не заявлено відповідні позовні вимоги до Фермерського господарства «Черніхов Анатолій Олександрович».

Дані позовні вимоги в ході судового розгляду спору представник Приватного підприємства "Аграрне підприємство Благодатненський птахопром" підтримав повністю, поясняючи, що Фермерським господарством "Черніхов Михайло Олександрович" було самовільно зібрано врожаю озимого ячменю на полі № 218 площею 4 га, який є власністю ПП «АП «Благодатненський птахопром».

Такі позовні вимоги представник Фермерського господарства "Черніхов Михайло Олександрович" не визнає повністю, поясняючи, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту посіву озимого ячменю на земельній ділянці загальною площею 4 га, оскільки останнім не надано доказів, що свідчать про придбання, оприбуткування та використання позивачем посівного матеріалу, мінеральних добрив, засобів захисту рослин від шкідників, паливно-мастильних матеріалів, позивачем до позовної заяви не додано передбачених Методичними рекомендаціями щодо застосування спеціалізованих форм первинних документів з обліку виробничих запасів в сільськогосподарських підприємствах, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 21.12.2007р. №929.

Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

16 серпня 2006 року між Приватним підприємством «Аграрне підприємство «Благодат ненський птахопром» та Фермерським господарством «Черніхов Михайло Олександрович» було укладено договір спільної діяльності з обробки землі та вирощуванні сільськогосподар ських культур, у відповідності до п.1.1 якого сторони зобов'язались шляхом об'єднання зу силь спільно діяти в сфері обробки землі та вирощуванні сільськогосподарських культур, зокрема посів та отримання врожаю на землях належних ФГ «Черніхова М.О.»

За умовами договору Фермерське господарство "Черніхов Михайло Олександрович", взяло на себе зобов'язання у строк протягом 3 днів із моменту підписання цього договору підготовити та передати для посіви земельні ділянки в розмірі 28 га.

Приватне підприємство "Аграрне підприємство Благодатненський птахопром" за умовами договору зобов'язалось для підписання договору невідкладно приступити до посівних робіт і посіяти на визначених земельних ділянках; забезпечити своєю технікою обробку визначених культур; забезпечити своєю технікою збирання урожаю; надавати фінансові звіти про кількість вирощеного та зібраного урожаю.

Розділом 2 договору передбачені взаємні зобов'язання сторін. Так, для досягнення цілей за договором сторони зобов'язалися:

- п.2.1.1. обмінюватися інформацією, що являється в їх розпорядженні, з тематики спільної діяльності;

- п.2.1.2. спільно в строк 10 днів проводити консультації для обговорення питань спільної діяльності;

- п.2.1.3. у разі потреби здійснювати взаємне кредитування і фінансування на безвідсотковій і безвідплатній основі на умовах, які обмовляються в окремих угодах;

- п.2.1.4. виконувати спільні замовлення і замовлення один одного по спільній діяльності на пріоритетній і пільговій основі.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що спільна діяльність сторін здійснюється відповідно до Програми робіт, прикладеної до цього договору, в якій сторони визначають лад, строки, етапи і умови проведення спільної діяльності.

Відповідно до п.п. 6.1-6.2.4 договору внесок Сторони-1 (позивача) - земельні ділянки в розмірі 28 га; доля Сторони-1 складає 2% внеску - 4298 грн.; внесок Сторони-2 (відповідача), його доля не визначені.

Згідно з п.7.1 договору спільне майно сторін відсутнє.

Пунктами 8.1-8.6 договору встановлено, що продукція, що являється результатом спільної діяльності, в повному обсязі належить Стороні-2; всі доходи, отримані за даною угодою внаслідок спільної діяльності є власністю Сторони-2; Сторона-2 за угодою відшкодовує Стороні-1 виплату коштів за оренду земельної ділянки їх власникам; прибуток, що отримує Сторона-2, розподілу не підлягає; Сторона-2 провадить відшкодування по умовам договору після збирання всього урожаю з визначених земельних ділянок з 2007 року; оподаткування прибутку від спільної діяльності здійснюється сторонами в порядку, передбаченим чинним законодавством України.

У відповідності до п.9.1 договору витрати і збитки сторін покриваються за рахунок Сторони-2.

Пунктом 10.1 сторони визначили строк дії договору з 15 серпня 2006 року по 15 серпня 2016 року.

Позивач стверджує належність йому вказаних посівів на підставі договору про спільну діяльність від 16.08.2006 року, посилаючись на те, що Приватним підприємством "Аграрне підприємство Благодатненський птахопром" було здійснено передпосівну обробку грунту, посіяно озимий ячмінь, внесено добрива та здійснено обприскування гербіцидами на земельній ділянці площею 4 га (полі № 218), що підтверджується подорожними листами. (а.с. 15-19, 55-59).

Позивач просить визнати за ним право власності на врожай озимого ячменю 2014 року вагою 20800,00 кг вартістю 45968,00 грн. власністю ПП «АП «Благодатненський птахопром» та стягнути з Фермерського господарства «Черніхов Михайло Олександрович» врожай озимого ячменю 2014 року в розмірі 20800,00 кг оціночною вартістю 45968,00 грн., посилаючись на ст.ст. 316, 386, 387 392 ЦК України.

Крім того, останній просив застосувати наслідки недійсності правочину, посилаючись на п.2 ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України, обгрунтовуючи тим, що рішенням господарського суду Миколаївської області від 10.12.2013 року по справі № 915/1906/13, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.02.2014 року, договір про спільну діяльність від 16.08.2006 року між ПП "Аграрне підприємство Благодатненський птахопром" та Фермерським господарством "Черніхов Михайло Олександрович" було визнано недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Долучені позивачем до справи подорожні листи на підтвердження здійснення ПП «АП «Благодатненський птахопром» передпосівної обробки грунту (дикування, культивація), посіяння озимого ячменю, внесення добрива та здійснення обприскування гербіцидами на земельній ділянці площею 4 га не можуть бути належним доказом виконання зобов'язань по договору про спільну діяльність, оскільки не містять посилання на договір про спільну діяльність від 16.08.2006 року, не підписані уповноваженими особами та не скріплені печаткою. Крім того, суд наголошує, що подорожні листи не можуть бути доказом факту виконаних робіт позивачем за договором про спільну діяльність від 16.08.2006 року.

Не може слугувати висновок за матеріалами перевірки Арбузинського РВ УМВС України в Миколаївській області доказом того, що Фермерським господарством «Черніхов Михайло Олександрович» було самовільно зібрано врожаю озимого ячменю на полі № 218 площею 4 га, оскільки статтею 35 ГПК України визначено, що тільки вирок суду у кримінальному проваджені, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішені спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

Суд наголошує, що з метою забезпечення методологічних принципів ведення бухгалтерського обліку виробничих запасів в сільськогосподарських підприємствах розроблені Методичні рекомендації щодо застосування спеціалізованих форм первинних документів з обліку виробничих запасів в сільськогосподарський підприємствах, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 21.12.2007р. №929. Відповідно до вище зазначених методичних рекомендаціях: облік виробничих запасів в сільськогосподарських підприємствах - це один із елементів бухгалтерського обліку оперативного обліку господарських операцій по господарству в цілому, який ведеться згідно форми М-М* 12 «Картка N_складського обліку матеріалів», затвердженої наказом Міністерства статистики України від 21.06.1996 N 193.

Взаємовідносини, що виникають під час надходження матеріальних цінностей на сільськогосподарські підприємства від постачальників, регулюються на підставі договорів на постачання, оформляються розрахунковими документами: платіжними вимогами, рахунками-фактурами, платіжними вимогами з специфікацією, товарно-транспортними накладними на загальних підставах, які реєструються у формі N М-1 «Журнал обліку вантажів, що надійшли», затвердженої наказом Міністерства статистики України від 21.06.1996 N 193.

Придбані виробничі запаси приймаються завідувачем складу (комірником) і оприбутковуються на підставі форми N М-7 «Акт про приймання матеріалів», затвердженої наказом Міністерства статистики України від 21.06.1996 N 193.

Для оформлення відпуску матеріалів, кормів, насіння, продуктів мінеральних добрив, сировини, запасних частин та інших товарно-матеріальних цінностей використовуються накопичувальні документи - спеціалізовані форми «Лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей» (форма N ВЗСГ-1), та «Лімітно-забірну картку на отримання запасних частин» (форма N ВЗСГ-2), або типові форми, затверджені наказом Міністерства статистики Україні від 21.06.1996 N 193: форма N М-8 «Лімітно-забірну картку», форма N М-9 «Лімітно-забірну картку», форма N М-28 «Лімітно-забірну картку N __» та форма N М-28а "Лімітно-забірну картку N__".

Лімітно-забірні картки служать підтвердним документом для списання матеріальних цінностей зі складів структурних підрозділів сільськогосподарських підприємств, допоміжних та промислових виробництв, а також для поточного контролю за додержанням встановлених лімітів відпуску матеріалів на виробничі потреби.

Лімітно-забірні картки виписуються бухгалтерією (відділом постачання або іншою відповідальною особою) на одне або декілька найменувань матеріалів у двох примірниках терміном на один місяць.

Після реєстрації в Книзі обліку один примірник видається матеріально-відповідальним особам структурних підрозділів сільськогосподарського підприємства (агроному, зоотехніку, ветеринарному лікарю і т, д.), а другий - завідуючому складу (комори) чи інших складських приміщень.

Лімітно-забірні картки на відпуск насіння, добрив виписують в бухгалтерії у відповідності з планом сівби насіння та внесення добрив. В лімітно-забірних картках вказується площа висіву (внесення добрив) та норма висіву насіння (внесення добрив) на одиницю площі. В окремих випадках лімітно-забірна картка може відкриватися за окремим виробничим замовленням надвиробництво сільськогосподарської продукції.

Спеціалізована форма «Акт N__ про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин» (форма N ВЗСГ-3), згідно з додатком 3, складається керівником структурного підрозділу та агрономом після внесення мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин по кожному полю в розрізі культур. В цьому Акті вказується площа, способи й строки внесення добрив (за видами), кількість внесених добрив під кожну культуру окремо в натуральних показниках і в переводі на діючу речовину. Підписують Акт керівник структурного підрозділу та агроном. Затверджується Акт керівником підприємства. До Акта додаються лімітно-забірні картки на отримання матеріальних цінностей, накладні по яких отримано добрива та засоби хімічного захисту рослин, і разом передаються до бухгалтерії підприємства для перевірки та проведення записів в регістрах бухгалтерського обліку.

Спеціалізована форма «Акт N_____ витрати насіння і садивного матеріалу» (форма N ВЗСГ-4), згідно з додатком 4, рекомендовано використовувати сільськогосподарськими підприємствами для списання насіння і садивного матеріалу до витрат на вирощування відповідних сільськогосподарських культур. Після завершення сівби (посадки) по окремих ділянках та полях сівозміни бригадиром та агрономом в двох примірниках складається «Акт N___ витрати насіння і садивного матеріалу» (форма N ВЗСГ-4). Записи здійснюються за назвами насіння (садивного матеріалу), в розрізі культур по окремих ділянках (номер поля), вказується площа та витрачене насіння (садивний матеріал) за нормою і фактичні витрати на 1 гектар та на всю площу. Ціна і сума визначається в залежності від обраного методу оцінки по списанню виробничих запасів згідно П(С)БО N 9/"Запаси" (z0751-99) та П(С)БО N 30 «Біологічні активи» (z2І456-05 ). До акта додаються документи на підставі яких проводилася видача насіння і садивного матеріалу зі складу "лімітно-забірна картка на отримання матеріальних цінностей" (форма N ВЗСГ-1), "накладна (внутрігосподарського призначення)" (форма N ВЗСГ-8), та інші документи, які підтверджують його сортову якість насіння (садивного матеріалу). Акт затверджується керівником підприємства або уповноваженою особою (головним агрономом), після чого передається в бухгалтерію для відповідних записів в регістрах бухгалтерського обліку.

При аналізі наданих позивачем доказів можна зробити висновки про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факту посіву позивачем озимого ячменю на земельній ділянці загальною площею 4 га, оскільки позивачем не надано доказі в порядку ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, що свідчать про придбання, оприбуткування та використання позивачем посівного матеріалу, мінеральних добрив, засобів захисту рослин від шкідників, паливно-мастильних матеріалів.

Позивачем до позовної заяви не додано передбачених Методичними рекомендаціями щодо застосування спеціалізованих форм первинних документів з обліку виробничих запасів в сільськогосподарських підприємствах, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 21.12.2007р. №929.

Згідно із статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, яка включає в себе наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи. При цьому, протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи; шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, визнанні господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирок суду у кримінальному проваджені, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішені спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

Факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи.

Таким чином, при кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України враховується вина, доказом вини може бути вирок суду у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним.

У відповідності до пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № б «Про судове рішення» встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі

Позивачем у позовній заяві та доданих до неї додатках не наведено доказу вини відповідача, яка полягала в незаконному заволодінні посіву озимого ячменю, не доведено виникнення у позивача права власності на посівний матеріал та не доведено шкоду (збитків) завданої позивачу.

Позивач просив застосувати наслідки недійсності правочину, посилаючись на п.2 ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України, обгрунтовуючи тим, що рішенням господарського суду Миколаївської області від 10.12.2013 року по справі № 915/1906/13, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.02.2014 року, договір про спільну діяльність від 16.08.2006 року між ПП "Аграрне підприємство Благодатненський птахопром" та Фермерським господарством "Черніхов Михайло Олександрович" було визнано недійсним.

Проте, суд не вбачається підстав для застосування спірних правовідносин наслідки недійсності правочину, оскільки п.2 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Позивач у позовній заяві просить визнати право власності на врожай, що набутий позивачем в майбутньому, після визнання недійсним рішенням господарського суду Миколаївської області від 10.12.2013 року по справі № 915/1906/13 договору про спільну діяльність від 16.08.2006 року, укладеного між ПП "Аграрне підприємство Благодатненський птахопром" та Фермерським господарством "Черніхов Михайло Олександрович".

З огляду на викладене, позивач не обгрунтував позовні вимоги відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України.

Як зазначалось раніше, рішенням господарського суду Миколаївської області від 10 грудня 2013 року по справі №915/1906/13 договір про спільну діяльність від 16 серпня 2006 року між Приватним підприємством «Аграрне підприємство «Благодатненський птахопром» та Фермерським господарс твом «Черніхов Михайло Олександрович» було визнано недійсним.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.02.2014, рішення господарського суду Миколаївської області від 10 грудня 2013 року по справі 915/1906/13 було залишено без змін.

Таким чином, договір про спільну діяльність від 16 серпня 2006 року укладений між Приватним підприємством «Аграрне підприємство «Благодатненський птахопром» та Фермерським господарством «Черніхов Михайло Олександрович» з 06.02.2014 року вважається недійсним.

Частиною 1 ст.95 Земельного кодексу України визначено, що право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, вироблену сільськогосподарську продукцію означає, що землекористувачі мають право володіти, користуватися та самостійно розпоряджатися посівами і насадженнями сільськогосподарських та інших культур на земельній ділянці, що належить їм на праві користування, а також вироблено на ній сільськогосподарською продукцією, рослинного та тваринного походження.

Статтею 126 Земельного кодексу України визначено документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом; право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З огляду на вище викладене у позивача відсутні будь-які правові підстави використовувати для сільськогосподарських потреб поле площею 4 га.

Зважаючи на викладене, вимоги позивача про визнання права власності на врожай озимого ячменю 2014 року вагою 20800 кг вартістю 45968,00 грн. та стягнення з Фермерського господарства "Черніхов Михайло Олександрович" врожаю озимого ячменю 2014 року в розмірі 20800 кг оціночною вартістю 45968,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Судові витрати згідно зі ст. 49 ГПК України при відмові у позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.33, 34, 44, 49, 66, 67, 82, 821, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя С.М. Коваль

Рішення підписано 16.03.2015 року