КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р. Справа№ 910/25646/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Корнілов В.А. - представник; Пшеничнюк В.С. - директор;

від відповідача: Спірідонов О.О. - представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 10.12.2014 р.

у справі № 910/25646/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київміськсантехмонтаж»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 95 949,60 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київміськсантехмонтаж» звернулось до Господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення 95 949,60 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.12.2014 року позов задоволено повністю: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Київміськсантехмонтаж", 3% річних в розмірі 9893 грн. 31 коп., інфляційні втрати в розмірі 86056 грн. 29 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1918 грн. 99 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, просить його скасувати, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправомірно застосовано до спірних відносин ст. 625 ЦК України, щодо стягнення в відповідача 3% річних та інфляційних збитків.

Скаржник зауважує, що при вирішенні спорів з відшкодуванням збитків, заподіяних виконанням або неналежним виконанням зобов'язань слід виходити з того, що збитки підлягають відшкодуванню з урахуванням офіційного індексу інфляції. Позивач, на думку апелянта, у конкретному випадку має подати відповідний обґрунтований розрахунок заподіяних йому збитків.

Скаржник зазначає, що ПАТ «Київенерго» вчасно не отримало грошові кошти з міського бюджету м. Києва для здійснення розрахунку з ТДВ «Київміськсантехмонтаж», таким чином відсутній факт користування чужими грошовими коштами. А отже немає підстав для стягнення плати за таке користування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2015 року порушено апеляційне провадження та розгляд справи призначено на 17.02.2015 рік.

17.02.2015 року в судовому засіданні оголошено перерву до 05.03.2015

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія встановила наступне.

Між позивачем та відповідачем укладено договір №11-08 від 28.07.2008 року на виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт з реконструкції центрального теплового пункту по вулиці Петрицького, 5/9.

У зв'язку з відсутністю оплати робіт з боку відповідача, рішенням Господарського суду м. Києва від 03.06.2013 у справі № 910/25484/13, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.08.2014, позовні вимоги ТОВ "Київміськсантехмонтаж" задоволені частково; стягнено з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Київміськсантехмонтаж" 729507 грн. 00 коп. основного боргу, 19966 грн. 51 коп. трьох відсотків річних, 48876 грн. 97 коп. інфляційних втрат.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2014, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.08.2014, та яке набрало законної сили 11.08.2014, видано наказ від 03.09.2014, яким наказано стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Київміськсантехмонтаж" 729507 грн. 00 коп. основного боргу, 19966 грн. 51 коп. трьох відсотків річних, 48876 грн. 97 коп. інфляційних втрат та 16931 грн. 10 коп. судового збору, що разом становить 815281 грн. 58 коп.

Як свідчать матеріали справи, 09.09.2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 03.09.2014 у справі № 910/25484/13 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Київміськсантехмонтаж" грошових коштів в розмірі 815281 грн. 58 коп.

Позивач пояснив, що станом на дату звернення його до суду відповідач суму основного боргу у розмірі 729507 грн. 00 коп., яка встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2014, не сплатив, а отже рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2014 залишається невиконаним, у зв'язку з чим позивач має право дорахувати 3% річних та інфляційні втрати за період невиконання відповідачем вказаного рішення Господарського суду міста Києва.

Частиною другою ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 № 10/25, від 04.07.2011 № 13/210/10, від 12.09.2011 № 6/433-42/183, від 14.11.2011 № 12/207, від 23.01.2012 № 37/64.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2013 у справі № 910/25484/13 позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Київміськсантехмонтаж" в частині стягнення з ПАТ "Київенерго" суми основного боргу в розмірі 729507 грн. 00 коп. за договором № 111-08 на виконання робіт та пусконалагоджувальних робіт з реконструкції центрального теплового пункту на вул. Петрицького, 5/9 та реконструкції мереж ЦО та ГВП від ПТ "Петрицького, 5/9" до житлових будинків № 5/9, 7 на вул. Петрицького, 7/9, на вул. Львівський, 18 та на вул. Верховинній та нарахованих на суму основного боргу 3% річних в розмірі 19966 грн. 51 коп. за період з липня 2013 року по травень 2014 (включно) задоволені в повному обсязі.

Товариство з додатковою відповідальністю "Київміськсантехмонтаж" звертаючись з даним позовом, просило суд стягнути з ПАТ "Київенерго" 3% річних в розмірі 9893 грн. 31 коп., нарахованих на суму основного боргу 729507 грн. 00 коп. за період з 01.06.2014 по 12.11.2014.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що 20.11.2014 ПАТ "Київенерго" повністю сплатило на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Київміськсантехмонтаж" грошові кошти, присуджені до стягненню за рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2013 у справі № 910/25484/13 в загальному розмірі 815281 грн. 58 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією платіжного доручення № від 20.11.2014.

Враховуючи вищевикладене, заявлений позивачем період для нарахування 3% річних з 01.06.2014 по 12.11.2014 є обґрунтованим, оскільки сплата боргу відбулась лише 20.11.2014 та, відповідно, 20.11.2014 припинилось грошове зобов'язання.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних в розмірі 9893 грн. 31 коп. за період з 01.06.2014 по 12.11.2014, відповідає дійсності, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Київміськсантехмонтаж" щодо стягнення з ПАТ "Київенерго" 3% річних в розмірі 9893 грн. 31 коп. за період з 01.06.2014 по 12.11.2014 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 86056 грн. 29 коп. за період нарахування з травня 2014 року по жовтень 2014 року (включно).

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2013 у справі № 910/25484/13 позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Київміськсантехмонтаж" в частині стягнення з ПАТ "Київенерго" інфляційних втрат в розмірі 48876 грн. 97 коп. за період з липня 2013 року по квітень 2014 року задоволені в повному обсязі.

Колегія встановила, що ПАТ "Київенерго" повністю сплатило на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Київміськсантехмонтаж" грошові кошти, присуджені до стягненню за рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2013 у справі № 910/25484/13 в загальному розмірі 815281 грн. 58 коп. лише 20.11.2014, що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією платіжного доручення № від 20.11.2014, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем період нарахування інфляційних втрат з травня 2014 року по жовтень 2014 року є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, не підтверджені відповідними доказами, не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 10.12.2014 р. у справі № 910/25646/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/25646/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх