ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р. справа № 911/438/15

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Галіція дистилері», Тернопільська обл., м. Бучач

до Підприємства споживчої кооперації «УКООППРОМТОРГ у м. Броварах», Київська обл., м. Бровари

про стягнення 165 116,87 гривень

за участю представників:

від позивача: Дідківський Р.В. (довіреність б/н від 11.09.2014)

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.02.2015 Приватне акціонерне товариство «Галіція дистилері» (далі-ПАТ «Галіція дистилері»/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Підприємства споживчої кооперації «УКООППРОМТОРГ у м. Броварах» (далі-ПСК «УКООППРОМТОРГ у м. Броварах»/відповідач) про стягнення 165 116,87 грн, з яких: 129 445,12 грн заборгованості за договором поставки №13/2013 від 11.04.2013, 15 043,50 грн пені, 1 710,80 грн 3% річних та 18 917,45 грн інфляційних втрат.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.02.2015 порушено провадження у справі №911/438/15 та призначено справу до розгляду на 24.02.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.02.2015 розгляд даної справи було відкладено на 10.03.2015.

В судові засідання 24.02.2015 та 10.03.2015 представник відповідача не прибув, витребувані судом документи не надав, про причини їх ненадання суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду даної справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

11.04.2013 між ПАТ «Галіція дистилері» (далі-постачальник) та ПСК «УКООППРОМТОРГ у м. Броварах» (далі-покупець) було укладено договір поставки №13/2013 (далі-договір), відповідно до якого постачальник зобов'язався поставляти, а покупець приймати та оплачувати товар, на умовах даного договору.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 (п. 12.1 договору).

У специфікації до договору сторонами погоджено асортимент, кількість, а також вартість товару, який має бути поставлений за договором.

Судом встановлено, що позивач свої обов'язки за договором виконав належним чином, здійснивши протягом травня-червня 2014 поставку товару загальною вартістю 134 550,00 грн, що підтверджується підписами та відбитками печаток сторін на видаткових накладних:

- №742 від 19.05.2014 на суму 39 150,00 грн,

- №893 від 24.06.2014 на суму 58 066,80 грн,

- №900 від 24.06.2014 на суму 37 333,20 грн, копії яких містяться в матеріалах справи.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення першим умов договору.

Втім, відповідач свої обов'язки за договором в частині оплати вартості поставленого товару згідно означених накладних належним чином не виконав, сплативши лише 5 104,88 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою ПАТ «Банк Восток» №05ц/02775 5Т від 02.03.2015, внаслідок чого за відповідачем утворилось 129 445,12 грн заборгованості. При цьому, вказані у банківській довідці додаткові розрахунки відповідача за договором на суму 827 244,24 грн, згідно наданих суду пояснень позивача, були зараховані в рахунок оплати накладних за попередні періоди (квітень 2013-травень 2014), які не охоплюють спірні.

Наявність 129 445,12 грн заборгованості відповідача за договором підтверджується довідкою позивача №123 від 23.02.2015, а також підписами та відбитками печаток сторін на акті звірки взаємних розрахунків станом на 31.10.2014.

Посилаючись на те, що відповідач остаточні розрахунки за договором не провів, позивач просить суд стягнути, зокрема, 129 445,12 грн заборгованості по оплаті вартості товару, поставленого за накладними №742 від 19.05.2014, №893 від 24.06.2014, №900 від 24.06.2014 згідно договору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд у відповідності до ст. 75 ГПК України, здійснював розгляд даної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст. 712 та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди б/н від 01.03.2014 до договору, сторони погодили, що оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 70 календарних днів з дня поставки товару.

З огляду наведеного, підписання відповідачем накладних №742 від 19.05.2014, №893 від 24.06.2014, №900 від 24.06.2014 без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленого товару свідчить про прийняття відповідачем цього товару та, відповідно, породжує в останнього обов'язок по його оплаті у повному обсязі до 29.07.2014, 04.09.2014 та 04.09.2014 відповідно.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також враховуючи те, що станом на день прийняття рішення відповідач решту поставленого позивачем товару не оплатив, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 129 445,12 грн заборгованості по оплаті вартості товару, поставленого за накладними №742 від 19.05.2014, №893 від 24.06.2014, №900 від 24.06.2014 згідно договору підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та визнана відповідачем у повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути 15 043,50 грн пені, 1 710,80 грн 3% річних та 18 917, 45 грн інфляційних втрат, нарахованих за періоди:

з 29.07.2014 по 18.09.2014 на 39 150,00 грн заборгованості за накладною №742 від 19.05.2014,

з 19.09.2014 по 30.01.2015 на 34 045,12 грн заборгованості за накладною №742 від 19.05.2014,

з 04.09.2014 по 30.01.2015 на 58 066,80 грн заборгованості за накладною №893 від 24.06.2014,

з 04.09.2014 по 30.01.2015 на 37 333,20 грн заборгованості за накладною №900 від 24.06.2014.

Відповідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, в силу вимог ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Беручи до уваги наведені нормативні приписи, суд дійшов висновку, що право на нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем строків оплати поставленого товару у позивача виникає після спливу строку, встановленого п. 1 додаткової угоди, тобто через 70 календарних днів з дня поставки товару та припиняється частково/повністю в день, що передує дню проведення часткових/остаточних розрахунків.

Враховуючи вищевикладене, а також безпідставне включення позивачем до періоду обрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат дня здійснення відповідачем часткового розрахунку за договором (18.09.2014), суд здійснював обрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат за наступні періоди:

з 29.07.2014 по 17.09.2014 на 39 150,00 грн заборгованості за накладною №742 від 19.05.2014,

з 19.09.2014 по 30.01.2015 на 34 045,12 грн заборгованості за накладною №742 від 19.05.2014,

з 04.09.2014 по 30.01.2015 на 58 066,80 грн заборгованості за накладною №893 від 24.06.2014,

з 04.09.2014 по 30.01.2015 на 37 333,20 грн заборгованості за накладною №900 від 24.06.2014.

Оскільки арифметично вірний розмір пені, заявленої позивачем до стягнення та обрахованої судом, з урахуванням вимог вищезазначених норм Закону та положень договору, становить 15 068,79 грн, а суд, приймаючи рішення не може виходити за межі позовних вимог, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 15 043,50 грн пені підлягає задоволенню.

Водночас, оскільки арифметично вірний розмір 3% річних та інфляційних втрат, обрахованих судом в межах заявленого позивачем періоду, з урахуванням вимог вищезазначених норм Закону та положень договору, становить 1 701,80 грн та 18 481,42 грн відповідно, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 1 710,80 грн 3% річних та 18 917,45 грн інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у розмірі 1 701,80 грн та 18 481,42 грн відповідно.

Аналогічна правова позиція про безпідставність включення у розрахунок дати сплати заборгованості викладена у постанові Вищого господарського суду України від 27.11.2014 у справі №927/989/14.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ч. 5 ст. 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 525, 526, 612, 625, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 230, 265 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Підприємства споживчої кооперації «УКООППРОМТОРГ у м. Броварах» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Кутузова, 127, ідентифікаційний код 01740064) на користь Приватного акціонерного товариства «Галіція дистилері» (48400, Тернопільська обл., м. Бучач, вул. Бариська, 8А, ідентифікаційний код 31274359):

- 129 445 (сто двадцять дев'ять тисяч чотириста сорок п'ять) грн 12 коп. заборгованості,

- 15 043 (п'ятнадцять тисяч сорок три) грн 50 коп. пені,

- 1 701 (одну тисячу сімсот одну) грн 80 коп. 3% річних,

- 18 481 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят одну) грн 42 коп. інфляційних втрат,

- 3 293 (три тисячі двісті) грн 44 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 12.03.2015.

Суддя В.А. Ярема