ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Справа № 908/63/15-г

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Потапенко В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупі О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Єфременка О.О., за довіреністю № 14-88 від 18.04.14 р.

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1291 З/3) на рішення господарського суду Запорізької області від 02 лютого 2015 року у справі № 908/63/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Якимівського орендного підприємства "Виробниче об"єднання житлово-комунального господарства та побутового обслуговування", смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області

про стягнення 101 469,57 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулась до господарського суду Запорізької області з позовом до Якимівського орендного підприємства "Виробниче об"єднання житлово-комунального господарства та побутового обслуговування" про стягнення 101 469,57 грн., з яких: 35 702,87 грн. пені за прострочення грошового зобов'язання по договору купівлі -продажу природного газу від 22.11.2013 р. № 453/14-ТЕ-13 з оплати вартості поставленого природного газу на загальну суму 731 053,34 грн. та нараховані на вказану суму простроченого зобов'язання 59 871 грн. інфляційних втрат і 5 895,70 грн. трьох процентів річних.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 02 лютого 2015 року у справі № 908/63/15-г (суддя Шевченко Т.М.) позов задоволено частково.

З відповідача на користь позивача стягнуто 59 871 грн. інфляційних втрат і 5 895,70 грн. трьох процентів річних.

В решті позовних вимог про стягнення 37702,87 грн. пені відмовлено.

Позивач із зазначеним рішенням не погодився в частині відмови у позовних вимогах про стягнення 37702,87 грн. пені, подав на нього до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування місцевим господарським судом норм процесуального і матеріального права, просить це рішення в зазначеній частині скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення 37702,87 грн. пені. задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що господарський суд першої інстанції безпідставно в обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 37702,87 грн. пені зазначив, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.01.2011 року було порушено провадження у справі № 23/5009/326/11 про банкрутство відповідача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, який відповідно до положень абз. 2 ч. 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції до 19 січня 2013 року поширюється і на вимоги позивача як поточного кредитора щодо стягнення зазначеної суми пені, оскільки під час спірних правовідносин, які виникли у 2014 році діяла інша редакція цього Закону-від 19.01.2013 року, згідно з положеннями якої мораторій на задоволення вимог кредиторів не розповсюджується на вимоги поточних кредиторів.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує апеляційну скаргу.

Відповідач своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався, надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що зі змісту норми абз 2 ч. 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції до 19 січня 2013 року, яка діяла на час введення мораторія на задоволення вимог кредиторів ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.01.2011 року у справі № 23/5009/326/11, слідує, що цією нормою встановлено загальну заборону на нарахування неустойки (штрафу, пені) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, безвідносно до часу їх виникнення, в тому числі за невиконання зобов'язань перед поточними кредиторами.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, але не скористався своїм правом на участь в ньому і надіслав відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності його представника.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 ГПК України, вислухавши пояснення представника позивача та перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню ни підлягає, виходячи з наступного.

Як правильно встановлено господарським судом першої інстанції, 22.11.2013 р.між позивачем (НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", Продавець) та відповідачем (Якимівське ОП "ВОЖГ та ПО", Покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №453/14-ТЕ-13 (далі - Договір). За умовами Договору та додаткових угод до нього (№1 від 28.01.2014, №2 від 30.04.2014) позивач зобов'язався поставити відповідачеві протягом січня-грудня 2014 року природний газ обсягом до 1250,000 тис. куб. м, а Покупець - прийняти і оплатити природний газ на умовах цього Договору (п.1.1, 2.1 Договору).

Термін дії Договору в частині реалізації газу - до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11 Договору).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу протягом січня-квітня 2014 року природний газ на загальну суму 731053,34 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями підписаних сторонами та скріплених їх печатками актів приймання-передачі природного газу (а.с. 17-20).

Так, за актом приймання-передачі від 31.01.2014 у січні 2014 року відповідачу було передано 213,688 тис. куб. м природного газу на суму 279734,14 грн.; у лютому 2014 року - 175,415 тис. куб. м природного газу на суму 229653,32 грн. (акт від 28.02.2014); у березні 2014 року - 135,381 тис. куб. м на суму 177240,80 грн. (акт від 31.03.2014); у квітні 2014 року - 33,933 тис. куб. м на суму 44425,08 грн. (акт від 30.04.2014).

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 5.2 Договору в редакції додаткової угоди №1 від 28.01.2014 ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1091,00 грн., крім того 20 % ПДВ - 218,20 грн., разом із ПДВ - 1309,20 грн.

За умовами пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В порушення умов договору відповідач оплату поставленого йому позивачем за Договором природного газу вартістю 731053,34 грн. здійснив несвоєчасно, що підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи копіями платіжних доручень про сплату боргу № 1 від 21.03.2014 р. ( а.с. 41), № 2 від 20.06.2014 р. (а.с. 44), № 7 від 03.07.2014 р. (а.с. 47) і не заперечується відповідачем у відзивах на позов та на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, як було наведено вище, відповідач оплату поставленого йому за договором природного газу вартістю 731053,34 грн. здійснив несвоєчасно, він є боржником по договору, який прострочив виконання зазначеного грошового зобов'язання.

Згідно з ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором чи законом.

На підставі цієї статті позивачем на суму 731053,34 грн. несвоєчасної оплати за договором за період прострочення обґрунтовано нараховано до стягнення 59 871 грн. інфляційних втрат і 5 895,70 грн. трьох процентів річних.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення 59 871 грн. інфляційних втрат і 5 895,70 грн. трьох процентів річних.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка , що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 7.2 Договору у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього Договору відповідач зобов'язався сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 35702,87 грн. за наведене вище прострочення оплати поставленого за договором товару.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, зважаючи на наступне.

Як правильно встановлено господарським судом першої інстанції, ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.01.2011 порушено провадження у справі №23/5009/326/11 про банкрутство Якимівського ОП "ВОЖГ та ПО", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Якимівське ОП "ВОЖГ та ПО" наказом Міністерства палива та енергетики України від 10.11.2005 №568 було включено до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" від 23.06.2005 №2711-ІV.

Ухвалою суду від 26.08.2014 у справі №23/5009/326/11 продовжено термін проведення засідання суду, на якому буде вирішено питання щодо подальших судових процедур стосовно боржника, до закінчення процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу - 01.01.2016 р., передбаченої Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" від 23.06.2005 р. № 2711-IV (в редакції з 03.07.2014).

На даний час зазначена процедура не припинена у відповідності до приписів закону.

Відповідно до положень абз. 5 ч. 1 статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла на час порушення провадження у справі про банкрутство-до 19.01.2013 р. ) НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" має статус поточного кредитора по відношенню до боржника (відповідача у даній справі), виходячи з того, що сума пені нарахована позивачем за невиконання зобов'язань, які виникли після порушення справи про банкрутство Якимівського ОП "ВОЖГ та ПО".

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції до 19.01.2013 р.) передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно із абзацом другим частини четвертої статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, до 19.01.2013 р.) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення, в тому числі за невиконання поточних грошових зобов'язань.

З наведеного слідує, що боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але за їх невиконання або неналежне виконання пеня та штраф не нараховуються.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові від 12.03.2013 р. у справі № 29/5005/16170/2011 та постанові від 01.10.2013 р. у справі № 28/5005/3240/2012, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції положень ч. 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( в редакції до 19.01.2013 р.), а тому вказані постанови в силу статті 111-28 ГПК України є обов'язковими для всіх судів України.

З 19.01.2013 року діє інша редакція Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ч. 5 статті 19 якого передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів.

Згідно зі статтею 1-1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 19.01.2013 р. положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство , провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Оскільки провадження у справі про банкрутство відповідача із введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів порушено ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.01.2011 у справі №23/5009/326/11 про банкрутство Якимівського ОП "ВОЖГ до набрання чинності Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 19.01.2013 р., положення цієї редакції Закону не поширюються на мораторій, введений зазначеною ухвалою суду.

Натомість на мораторій, введений ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.01.2011 у справі №23/5009/326/11 про банкрутство Якимівського ОП "ВОЖГ поширюються положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в попередній редакції Закону - до 19.01.2013 р. , положення абз. 2 ч. 4 статті 12 якого, як зазначалось вище , встановлюють загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію, в тому числі нараховані на вимоги поточних кредиторів.

Оскільки заявлена позивачем до стягнення пеня в сумі 35 702,87 грн. в порушення наведеної норми абз. 2 ч. 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013 р. нарахована у період дії зазначеного вище мораторію на задоволення вимог кредиторів, вона стягненню не підлягає.

Зважаючи на наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування господарським судом першої інстанції до спірних правовідносин положень абз. 2 ч. 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013 р.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 02 лютого 2015 року у справі № 908/63/15-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 23.03.15 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Плужник О.В.