ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р.Справа № 922/6057/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Черновою В.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Елемер-Україна" (м. Запоріжжя)
до Публічного акціонерного товариства "Центренерго", в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС (Харківська обл., смт. Комсомольське)
про стягнення 136260,36 грн.,
за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - пров. юрисконсульта юридичного відділу відокремленого підрозділу "Зміївська ТЕС" ПАТ "Центренерго" Чебаненка В.Л. (довіреність №528/22 від 31.12.2014 р.),

ВСТАНОВИВ:

Позивач, з урахуванням письмового уточнення позовних вимог щодо періоду нарахованих санкцій, яке було прийнято у наданій редакції ухвалою господарського суду Харківської області від 09.02.2015 р., просить стягнути з відповідача на свою користь за період з 05.08.2014 р. до 10.12.2014 р. суму інфляційних втрат у розмірі 76943,34 грн., 3% річних у сумі 11242,86 грн., пеню в розмірі 48074,95 грн., а всього 136260,36 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №12/68 про закупівлю (поставку) товарів від 25.02.2014 р.

Відповідач, у відзиві на позовну заяву, заперечує проти позовних вимог та просить відмовити позивачу у задоволенні його позовної заяви повністю, а судові витрати покласти на позивача, посилаючись на те, що у відповідача не виник обов'язок щодо здійснення розрахунків з позивачем, так само, як у позивача не виникло право вимагати від відповідача виконання своїх зобов'язань щодо розрахунків, оскільки позивачем не було виконано однієї з умов договору, а саме надання відповідачу рахунку (рахунку-фактури), як підстави для проведення розрахунків.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.02.2015 р. був продовжений строк розгляду спору, за заявою відповідача, за межи строку, встановленого ст. 69 ГПК України, на 15 днів - до 14.03.2015 р.

Відповідач надав заяву про розстрочку виконання рішення та зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), в якій просить розстрочити виконання рішення у даній справі протягом шести місяців шляхом сплати щомісячних платежів рівними частинами, а також просить зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) за позовом у даній справі. Свою заяву відповідач обґрунтовує тим, що він знаходиться у важкому фінансовому стані внаслідок критичного зменшення виробництва електричної енергії на всіх станціях ТЕС ПАТ "Центренерго" та дефіцитом паливозабезпечення, заборгованості за куплену у відповідача електроенергію, заборгованості за кредитами, завершення реконструкції енергоблоку ст. №2 Трипільської ТЕС, посилаючись на п. 6 ст. 83, ст. 121 ГПК України.

Відповідач надав письмове пояснення до заяви про розстрочку виконання рішення та зменшення розміру неустойки, в якому вказує, що за обставин, які склалися у державі, у суду є всі підстави для зменшення розміру неустойки на 70%, а також просить застосувати при винесенні рішення по справі норми діючого законодавства, якими передбачені розстрочка виконання рішення та зменшення розміру неустойки.

Позивач не надав витребувані судом документи.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, хоча позивач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

25.02.2014 р. сторонами був укладений договір №12/68 про закупівлю (поставку) товарів (надалі - договір), за яким постачальник (позивач) зобов'язується поставити покупцю (відповідачу) товари (продукцію) згідно умов договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється відповідно до договору. Найменування (номенклатура, асортимент), кількість, строки поставки та інші характеристики продукції зазначені в додатку до договору.

Відповідно до п. 2.5 договору розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку постачальника в порядку, передбаченому додатком №1 до договору.

Згідно з п. 9.6 договору, у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ від ціни неоплаченої продукції.

Пунктами 3 - 5 додатку №1 до договору передбачено, що розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку: протягом 45 днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі продукції.

Постачальник здійснює поставку продукції транспортом на умовах поставки DDP, відповідно до Правил «Інкотермс 2010» за такими реквізитами вантажоодержувача: 63460, Харківська обл., Зміївський р-н, смт. Комсомольське, Балаклійське шосе, 2. Зміївська ТЕС ПАТ «Центренерго», склад покупця.

Строк поставки продукції повинен складати не більше 60 днів з дати отримання постачальником письмової заявки покупця.

17.04.2014 р. сторонами укладено додаткову угоду до договору, якою визначено найменування, ціну, кількість продукції (товару) тощо на загальну суму 1068657,60 грн.

20.06.2014 р. позивач повністю виконав свої зобов'язання за договором, що підтверджується копіями видаткової накладної №РН-0000346 від 19.06.2014 р., підписаної уповноваженим представником відповідача без зауважень, довіреності №421 від 16.06.2014 р. відповідача на отримання товару, акту приймання-передачі продукції від 20.06.2014 р., підписаного уповноваженими представниками сторін без зауважень на суму 1068657,60 грн.

Відповідач не оплатив отриману продукцію в строк, встановлений договором, і позивач подав позов у господарський суд Харківської області про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1068657,60 грн., а відповідач подав зустрічний позов про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну поставку продукції в сумі 130376,23 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.12.2014 р. по справі №922/4751/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 р., первісний та зустрічний позови задоволені в повному обсязі.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Позивач на підставі п. 9.6 договору нарахував відповідачу пеню за період з 05.08.2014 р. по 10.12.2014 р. в сумі 48074,95 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу інфляційні за період з вересня по листопад 2014 р. у сумі 76943,34 грн. та 3% річних за період з 05.08.2014 р. по 10.12.2014 р. у сумі 11242,86 грн.

Посилання відповідача на те, що позивач не надав йому рахунок (рахунок-фактуру) для проведення розрахунків, а відтак у нього не виник обов'язок щодо оплати продукції, так само, як у позивача не виникло право вимагати від відповідача виконання своїх зобов'язань щодо розрахунків, суд вважає безпідставними, оскільки рішенням господарського суду Харківської області від 08.12.2014 р. по справі №922/4751/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 р., встановлене інше і відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з пунктами 3 і 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право: зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання; відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може розстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні розстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 83 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідачем не підтверджено належними доказами неможливість виконання ним судового рішення у разі не надання розстрочки його виконання, наявність виключних обставин, не надано обґрунтування розміру, на який він просить (70%) зменшити неустойку.

При вирішенні питання щодо доцільності надання розстрочки виконання судового рішення судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін.

Судом також, враховується ступінь вини відповідача у виникненні даного спору. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що даний спір виник саме з вини відповідача.

З урахуванням вищевикладених обставин справи, з огляду на матеріальні інтереси як позивача, так і відповідача та їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, ступінь виконання відповідачем зобов'язань за договором, не визнання відповідачем позову та інші обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність у спірних правовідносинах виняткових обставин, які можуть бути підставою для розстрочки виконання судового рішення та зменшення неустойки. З матеріалів справи не вбачається, що відсутність розстрочки виконання судового рішення та зменшення неустойки унеможливить виконання такого рішення або ускладнить його виконання.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне відхилити заяву відповідача про розстрочку виконання рішення на 6 місяців та зменшення розміру неустойки.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості, пені, інфляційних та 3% річних або будь-які інші заперечення.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними, але підлягаючим задоволенню частково, в частині стягнення інфляційних та 3% річних, оскільки ухвалою господарського суду м. Києва про порушення провадження у справі №15/76-б про банкрутство відповідача від 09.02.2004 р. відповідно до ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника до закінчення провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 12 редакції Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що діяла на момент винесення господарським судом м. Києва ухвали про порушення провадження у справі №15/76-б про банкрутство відповідача, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що мораторій не скасовано, суд вважає за необхідне відмовити в позові, в частині стягнення з відповідача пені.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 193, 233 ГК України, ст.ст. 525, 526, 530, 551, 611, 625, 692, 712 ЦК України, ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 33-35, 43, 49, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 1. Код ), в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС (63460, Харківська обл., Зміївський р-н, смт. Комсомольське. Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елемер-Україна" (69037, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 41, к. 315. Код ) інфляційні за період з вересня по листопад 2014 р. у сумі 76943,34 грн., 3% річних за період з 05.08.2014 р. по 10.12.2014 р. у сумі 11242,86 грн. та судовий збір у сумі 2725,21 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.03.2015 р.

Суддя В.І. Ольшанченко