КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. Справа№ 5011-4/8981-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від прокуратури міста Києва: Шевченко О.В. - старший прокурор відділу

від позивача: не з'явився

від відповідача: Стегар О.М. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Реставратор-1946»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2014

у справі № 5011-4/8981-2012 (головуючий суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Реставратор-1946»

до Інституту геологічних наук Національної академії наук України

за участю Прокуратури міста Києва

про стягнення 1 327 061, 02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Реставратор-1946» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Інституту геологічних наук Національної академії наук України (далі, відповідач) про зобов'язання відповідача виконати договір про закупівлю підрядних робіт за державні кошти № 20 від 06.12.2011, шляхом приймання від позивача виконаних в квітні - травні 2012 року робіт та сплати за них, стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 1 327 061, 02 грн., визнання дій відповідача щодо розірвання Договору про закупівлю підрядних робіт за державні кошти №20 від 06.12.2011 в односторонньому порядку та проведення процедури державних закупівель робіт, що передбачені Договором про закупівлю підрядних робіт за державні кошти № 20 від 06.12.2011 неправомірними та визнання за відповідачем права на виконання Договору про закупівлю підрядних робіт за державні кошти № 20 від 06.12.2011 із змінами, що були внесені Додатковими угодами №1 від 26.12.2011 та №2 від 04.05.2012.

Позовні вимоги мотивовані тим, що протягом 2012 року позивач (виконавець) частково виконав будівельно-монтажні роботи згідно Договору про закупівлю підрядних робіт за державні кошти № 20 від 06.12.2011, укладеного за результатами здійснення процедури державних закупівель, направив на адресу відповідача (замовника) відповідні акти прийому-передачі виконаних робіт, але в порушення умов договору замовник не прийняв та не оплатив такі роботи, чим порушив законні права виконавця.

30.04.2013 через відділ документального забезпечення Господарського суду міста Києва від Заступника прокурора міста Києва надійшло повідомлення про вступ прокурора у справу № 5011-4/8981-2012.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі № 5011-4/8981-2012 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги є недоведеними, необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Реставратор-1946» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі № 5011-4/8981-2012 скасувати в частині відмови стягнення суми заборгованості та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Реставратор-1946» в частині стягнення з Інституту геологічних наук Національної академії наук України 1 327 061,02 грн. в порядку оплати за виконані роботи за Договором про закупівлю підрядних робіт за державні кошти № 20 від 06.12.2011.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Разом із апеляційною скаргою позивачем було подане клопотання про призначення у справі повторної судової будівельно-технічної експертизи (том 2, а.с. 125-127), на вирішення якої поставити питання, визначені ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2012.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Реставратор-1946» було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Реставратор-1946» прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 05.03.2015.

02.03.2015 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі № 5011-4/8981-2012 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Реставратор-1946» - без задоволення.

У судовому засіданні 05.03.2015 позивач підтримав заявлене ним клопотання про призначення у справі повторної судової будівельно-технічної експертизи.

Представники відповідача та прокуратури проти задоволення вказаного клопотання заперечували.

У судовому засіданні було оголошено перерву до 17.03.2015.

У судове засідання, призначене на 17.03.2015, представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується його підписом у розписці про день та час розгляду справи № 5011-4/8981-2012.

Представники прокуратури та відповідача у судовому засіданні 17.03.2015 заперечили проти призначення у справі повторної судової експертизи, просили рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі № 5011-4/8981-2012 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Реставратор-1946» - без задоволення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, ухвалила відмовити позивачу у задоволенні його клопотання про призначення у справі повторної судової будівельно-технічної експертизи з підстав, які будуть викладені у мотивувальній частині постанови.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

06.12.2011 між позивачем та відповідачем був укладений Договір про закупівлю підрядних робіт за державні кошти № 20 (далі, Договір) (том 1, а.с. 15-20), згідно з пунктом 1 якого відповідач доручив виконання робіт по об'єкту: реставрація адміністративної будівлі Інституту геологічних наук НАН України (підсилення фундаментів, несучих і огороджувальних конструкцій), по вул. Олеся Гончара, 55-б, м. Київ відповідно до проектно-кошторисної документації вимог державних будівельних норм України, технічних умов та державних стандартів України, для чого відповідач передав позивачеві проектно-кошторисну документацію, надав будівельний майданчик і здійснив авансування робіт відповідно до пункту 4.6 Договору у розмірі 30% річного обсягу робіт в сумі 4 404 168,02 грн.

Також, між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 від 26.12.2011 (том 1, а.с. 25), в якій встановлено строк виконання робіт до 31 березня 2012 року (пункт 5.1 Додаткової угоди №1).

Згідно пункту 4.5. Договору вартість виконаних робіт, які щомісяця підлягають оплаті, визначається в межах вартості робіт, передбачених договірною ціною з урахуванням виконаних обсягів робіт.

У відповідності до пункту 4.6. Договору розрахунки проводяться замовником шляхом:

- авансування в розмірі тридцяти відсотків річного обсягу робіт на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, у порядку, визначеному законодавством України;

- наступні платежі здійснюються на підставі актів приймання виконаних робіт - форми КБ-3, КБ-2в.

Як зазначає позивач у позовній заяві, виконавши будівельні роботи, він направив відповідачу наступні документи:

- лист за вих. № 7 від 03.05.2012, із доданням актів ф. КБ-2В та КБ-3 на суму 26, 116,42 грн.;

- лист за вих. № 8 від 03.05.2012, із доданням актів ф. КБ-2В та КБ-3 на суму 941 773,43 грн.;

- лист за вих. № 11 від 03.05.2012, із доданням оферти Додаткової угоди №2 про подовження терміну виконання робіт;

- Претензію, за вих. № 9 від 11.05.2012, із вимогою прийняти виконані роботи та сплатити за них;

- лист за вих. № 11 від 16.05.2012, із доданням актів ф. КБ-2В та КБ-3 на суму 310 398 грн. виконаних в травні 2012 р. робіт;

- листа, за вих. № 13 від 25.05.2012, із доданням актів ф. КБ-2В та КБ-3 на суму 74 889,60 грн. виконаних, також, в травні 2012 року робіт.

У відповідь на це відповідач надіслав позивачеві лист за вих. № 73-203-1/6 від 08.05.2012 (том 1, а.с. 48-49), в якому зазначив, що не погоджується з об'ємами виконаних робіт.

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач надсилав позивачу претензію № 1 від 18.04.2012 (№ 73-180-1/6) (том 1, а.с. 45-46) про невиконання умов договору, де зазначив, що позивачем не завершені жодні з трьох основних етапів, передбачених графіком виконання робіт, та на підставі пункту 16.2 Договору та частини 1 статті 216, статей 217, 218 Господарського кодексу України, статей 5-8 Господарського процесуального кодексу України повідомив позивача про розірвання Договору про закупівлю підрядних робіт за державні кошти від 06.12.2011 № 20.

Позивач не погодився із виставленою претензією та надіслав заперечення на вказаний лист (претензію) про розірвання договору (том 1, а.с. 47).

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором будівельного підряду.

Згідно частини 1 статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Так, згідно умов укладеного між сторонами Договору, підрядник на власний ризик забезпечує виконання робіт у відповідності до умов цього договору, а замовник зобов'язаний їх прийняти і оплатити.

Відповідачем до матеріалів справи був доданий висновок перевірки вартості виконаних обсягів робіт КП «Київекспертиза» від 18.09.2012 № 09/105-466 (том 1, а.с. 180-187), а саме актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в за період виконання будівельних робіт з грудня 2011 року по травень 2012 року на суму 5 731,228 тис. грн. За висновком КП «Київекспертиза» завищення вартості виконаних робіт склало 2 618,218 тис. грн.

Позивач із висновком, наданим КП «Київекспертиза», не погодився та заявив клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи (том 1, а.с. 232-233).

Відповідно до частини 4 статті 853 Цивільного кодексу України у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв'язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.

Так, враховуючи наявність спору між сторонами щодо вартості та обсягів виконаних позивачем згідно Договору робіт, судом першої інстанції було призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення судової експертизи поставлені наступні питання:

- чи відповідають об'єми фактично виконаних робіт об'ємам, визначеним в Акті виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3 на суму 26 116,42 грн., які мали б свідчити про виконання додаткових робіт;

- чи відповідають об'єми фактично виконаних робіт об'ємам, визначеним в Акті виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3 на суму 941 773,43 грн. виконаних в квітні 2012 р. основних робіт за Договором;

- чи відповідають об'єми фактично виконаних робіт об'ємам, визначеним в Акті виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3 на суму 310 398,0 грн. виконаних в травні 2012 pоку;

- чи відповідають об'єми фактично виконаних робіт об'ємам, визначеним в Акті виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3 на суму 74 889,60 грн. виконаних, також, в травні 2012 року;

- чи відповідають об'єми фактично виконаних робіт об'ємам, визначеним в Акті виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3 на суму 4 404 168,0 грн. виконаних в грудні 2011 року.

За результатами проведеної експертизи експертами КНДІСЕ надано висновок № 5881/13-43 від 17.02.2014 (далі, Висновок) (том 2, а.с. 3-10).

Дослідження проводилось методом зіставлення даних проведеного візуально-інструментального обстеження та даних, що містяться у матеріалах господарської справи №5011-4/8981-2012, з вимогами нормативних документів, чинних на території України в галузі будівництва.

В результаті ненадання позивачем акту приймання виконаних будівельних робіт на суму 26 116,42 грн., актів на приховані роботи, на ті види робіт, які внесені до Актів приймання виконаних будівельних робіт за квітень-травень 2012 року, та інших документів, які підтверджують виконання ТОВ «Реставратор-1946» вказаних робіт, експерти не змогли відповісти на жодне поставлене на вирішення судової будівельно-технічної експертизи питання та не змогли встановити відповідність об'ємів фактично виконаних робіт об'ємам робіт, які внесені до Актів №№ б/н приймання виконаних будівельних робіт за квітень-травень 2012 року.

Так, експертом встановлено, що на час складання висновку, всі види робіт, які вказані в актах (б/н за квітень 2012 року та травень 2012 року) відносяться до прихованих, демонтажних робіт, а також до робіт, факт виконання та об'єми яких можливо було б перевірити безпосередньо під час їх виконання, до того ж об'єми переважної більшості робіт, що внесені до актів мають від'ємне значення. У відповідь на клопотання експертів акти на приховані роботи на ті види робіт, які внесені до актів приймання виконаних будівельних робіт за квітень-травень 2012 року, надані не були.

У своїй апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що Висновок судової експертизи № 5881/13-43 від 17.02.2014 суперечить матеріалам справи і є необгрунтованим, а для встановлення дійсних обставин у справі щодо обсягів виконаних робіт та їх вартості, ним заявлялось клопотання щодо проведення у справі повторної судової експертизи (том 2, а.с. 30-31), у задоволенні якого судом першої інстанції було безпідставно відмовлено.

Як стверджує апелянт, у матеріалах справи міститься акт приймання виконаних робіт на суму 26 116,42 грн., якому, втім, не було надано оцінки експертами, а навпаки безпідставно зазначено про його відсутність у справі.

Дані доводи скаржника не приймаються колегією суддів до уваги, з огляду на наступне.

Акт приймання виконаних підрядних робіт (форма № КБ-2в) - це документ первинного обліку, який складається щомісячно для визначення вартості та обсягів виконаних будівельно-монтажних, ремонтних та інших підрядних робіт і є основою для складання «Довідки про вартість виконаних підрядних робіт та витрат» (форма № КБ-3). Акт складається підрядником (субпідрядником для генпідрядника) та представляється замовнику.

Чинним законодавством встановлена типова форма акту № КБ-2в.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що останні не містять акту виконаних робіт форми КБ-2в на суму 26 116,42 грн., а надана відповідачем до експертної установи копія акту на додаткові роботи до локального кошторису на суму 26 116,42 грн. (а.с. 67-72 Додатку 1 до справи), на яку посилається апелянт, не відповідає вимогам щодо типової форми акту КБ-2в, а тому правомірно не була прийнята до уваги експертами КНДІСЕ під час проведення експертного дослідження.

Разом з тим, позивач наголошує на тому, що в матеріалах справи є в наявності акти засвідчення на приховані роботи, які також не були досліджені експертами в повному обсязі.

Такі посилання скаржника також є необґрунтованими з огляду на наступне.

По-перше, як вірно встановлено судом першої інстанції, наявні у матеріалах справи акти прихованих робіт не є належними та допустимими доказами у справі, оскільки оформлені в порушення вимог норм ДБН А.3.1-5-2009 «Управління, організація і технологія. Організація будівельного виробництва», які прямо зобов'язують будівельно-монтажну (підрядну) організацію в усіх випадках складати акти закриття прихованих робіт (пункт 1.17 ДБН). При цьому, акти складаються комісією у складі представника будівельно-монтажної організації, представника технічного нагляду замовника, представника проектної організації. Втім, як вбачається із актів засвідчення прихованих робіт, останні не підписані усіма членами вказаної комісії.

Водночас, надані відповідачем на прохання експертів акти на приховані роботи стосуються виключно виконання пальового поля і складені виключно у відповідності до фактично виконаних робіт, що підтверджується підписом представника технічного нагляду на них, у той час як в актах приймання виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3 за квітень-травень 2012 року на суму 1 327 061,02 грн., стягнення за якими є предметом позову, крім виконання пальового поля містяться й інші роботи. Крім того, всі ці акти підтверджують виконання прихованих робіт в період січень-березень 2012 року. Актів на приховані роботи на ті види робіт, які внесені до актів КБ-2в та КБ-3 за квітень-травень 2012 року, позивачем до експертної установи та до суду надано не було.

Відповідно до частини 4 статті 42 Господарського процесуального кодексу України при необхідності господарський суд може призначити повторну судову експертизу і доручити її проведення іншому судовому експерту.

Згідно пункту 15 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12 № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» повторна судова експертиза призначається з ініціативи суду або за клопотанням учасників процесу, якщо висновок експерта визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або коли він викликає сумнів у його правильності, або за наявності істотного порушення норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Як зазначається у пункті 6 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.11.2006 № 01-8/2651 «Про деякі питання призначення судових експертиз», у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід враховувати викладене в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах».

Так, у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 № 8

«Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» зазначається, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати:

- чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи;

- чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі;

- компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень;

- достатність поданих експертові об'єктів дослідження;

- повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним;

- узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи;

- обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Колегія суддів, дослідивши Висновок експертів КНДІСЕ, вважає його повним, обгрунтованим, таким, що узгоджується з іншими матеріалами справи та здійснений з дослідженням додатково витребуваних судовими експертами документів для проведення судової експертизи, а тому судом першої інстанції обгрунтовано було відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про призначення у справі повторної судової будівельно-технічної експертизи. Крім того, зважаючи на завершення робіт, що унеможливлює встановлення обсягів прихованих та демонтажних робіт шляхом візуального чи інструментального обстеження, встановлення цих обсягів можливо лише по відповідній будівельний виконавчій документації, яка вже була досліджена експертами під час експертного дослідження. З огляду на встановлені вище обставини, колегія суддів також не знаходить підстав для задоволення клопотання скаржника про призначення у справі повторної судової експертизи.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, як уже зазначалося вище, у матеріалах справи міститься також висновок перевірки обсягів виконаних робіт на об'єкті «Реставрація адміністративної будівлі Інституту геологічних наук НАН України по вул. Олеся Гончара, 55-б», яка проводилася Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київекспертиза», окрім того, Висновок та Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Інституту геологічних наук Національної академії наук України, що проводилась Держфінінспекцією за період з 01.01.2003 по 31.12.2011 та завершений звітний період 2012 року, в яких йдеться про встановлення завищення обсягів фактично виконаних робіт на загальну суму 1 298,00 тис. грн., а винною у нанесенні збитків Інституту визнано підрядну організацію ТОВ «Реставратор-1946».

Посилання скаржника на упередженість висновку КП «Київекспертиза» оцінюються судом критично, оскільки не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово письмово звертався до позивача з пропозиціями комісійного обстеження об'єкту та визначення обсягу фактично виконаних робіт, оскільки відповідачем встановлено, що реальний обсяг виконаних робіт, є меншим, аніж сума коштів, отриманих позивачем у вигляді авансу (4 404 168,02 грн.), про що свідчать листи, наявні в матеріалах справи.

Судом також взято до уваги, що зважаючи на необхідність невідкладного проведення комплексу робіт з припинення руйнування пам'ятки архітектури місцевого значення, що підтверджується висновками НДІБК та НДІОП, відповідач розпочав процедуру закупівлі реставраційних робіт по завершенню підсилення фундаменті, несучих і огороджувальних конструкцій адміністративної будівлі Інституту геологічних наук НАН України по вул. О. Гончара, 55-б у Шевченківському районі м. Києва. Як вбачається з назви предмета закупівлі, мова йде саме про завершення реставраційних робіт, тобто здійснення робіт, які не були виконанні позивачем.

Таким чином, твердження позивача про наміри відповідача здійснити вдруге закупівлю тих саме робіт, що були передбачені Договором, є безпідставними.

Отже, за наявних матеріалів справи колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено суду факту виконання робіт в обсягах, зазначених у актах приймання виконаних будівельних робіт, а відтак позивачем не доведено обставин правомірності вимоги щодо зобов'язання відповідача виконати договір шляхом приймання від позивача виконаних в квітні-травні 2012 року робіт та стягнення 1 324 061,02 грн. коштів у порядку оплати за виконані згідно Договору роботи в квітні-травні 2012 року.

У відповідності до пункту 16.2. Договору за наявності у роботі істотних відступів від умов договору або інших істотних недоліків зі сторони підрядника замовник має право розірвати договір з обов'язковим відшкодуванням збитків підрядником.

Як вбачається із матеріалів справи, враховуючи висновок КП «Київекспертиза» про встановлення завищення об'ємів робіт, висновок про акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Інститут геологічних наук Національної академії наук України за період з 01.01.2003 по 31.12.2011 та завершений звітний період 2012 року, проведеної Держфінінспекцією, що проводились під час виконання вказаних робіт, на підставі вищевикладеного, керуючись частиною 1 статті 216, статтями 217, 218 Господарського кодексу України, статтями 5 - 8 Господарського процесуального кодексу України, умовами Договору, відповідач скористався наданим йому відповідно до Договору правом розірвати договір та повідомив про це позивача у Претензії № 1 (вих. № 73-180-1/6 від 18.04.2012).

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. Договірні відносини, які регулюються Договором № 20 від 06.12.2011, допускають можливість одностороннього розірвання договору. В даному випадку, повноваження сторони на одностороннє розірвання договору встановлено безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження, так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Згідно з частиною 4 статті 849 Цивільного кодексу України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Частиною 3 статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Враховуючи, що така одностороння відмова від договору (розірвання) з огляду на положення статей 653, 849 Цивільного кодексу України та умови договору (пункт 16.2.) не потребує узгодження з позивачем (підрядником), то договір підряду є розірваним.

Водночас, вимога позивача про визнання дій відповідача щодо розірвання Договору про закупівлю підрядних робіт за державні кошти № 20 від 06.12.2011 в односторонньому порядку та проведення процедури державних закупівель робіт, що передбачені Договором про закупівлю підрядних робіт за державні кошти № 20 від 06.12.2011 неправомірними не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає способам захисту прав, передбаченим статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.

Також, матеріалами справи підтверджується, що листом від 03.05.2012 №11 позивач надіслав на адресу відповідача оферту додаткової угоди про продовження строку виконання робіт.

Листом від 08.05.2012 №73-203-1/6 відповідач повідомив про відсутність намірів акцептувати оферту додаткової угоди № 2 до договору про закупівлю підрядних робіт за державні кошти № 20 від 06.12.2011.

Листом від 27.05.2012 №73-234-1/6 відповідач повідомив позивача про те, що додаткова угода № 2 підписана Митропольським О.Ю. помилково, відтак у зв'язку із відсутністю вільного волевиявлення щодо підписання додаткової угоди № 2, явної невідповідності вчиненого підпису його внутрішній волі, вказана додаткова угода № 2 є нікчемною, про що також було також зазначено у листі від 08.05.2012 №73-203-1/6.

Отже, зважаючи на відсутність вільного волевиявлення сторін щодо укладення додаткової угоди № 2, вказана угода визнається судом неукладеною.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно того, що вимога позивача про визнання за відповідачем права на виконання Договору про закупівлю підрядних робіт за державні кошти № 20 від 06.12.2011 із змінами, що були внесені Додатковими угодами №1 від 26.12.2011 та № 2 від 04.05.2012, також не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Реставратор-1946» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Реставратор-1946» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі № 5011-4/8981-2012 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі № 5011-4/8981-2012 залишити без змін.

Матеріали справи № 5011-4/8981-2012 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх