ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"02" березня 2015 р. Справа № 911/5372/14

за позовом Фізичної особи-підприємця Книги Лесі Іванівни, м. Луцьк, Волинська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Палекс Україна», с. Чайки,

Києво-Святошинський район

про стягнення 9 493,67 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач - не з'явився;

відповідач - Черевко, предс. дов. б/н від 19.01.2015.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Книги Лесі Іванівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Палекс Україна» про стягнення 9 493,67 грн. заборгованості за договором про перевезення вантажу в міжнародному і внутрішньому сполученні № ПУ-574 Т від 25.07.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.12.2014р. у справі №911/5372/14 було порушено провадження та призначено до розгляду на 19.01.2015р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.01.2015 розгляд справи було відкладено на 09.02.2015.

Позивач через канцелярію суду подав клопотання, у якому зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, просив суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та проводити подальший розгляд справи за відсутності повноважного представника позивача.

Розглянувши дане клопотання та заслухавши з цього приводу думку представника відповідача, який залишив вирішення клопотання на розсуд суду, суд вирішив його задовольнити.

05.02.2015 року через канцелярію суду відповідач надав відзив, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що відповідач не отримав документів передбачених п. 3.2. договору про перевезення вантажу в міжнародному і внутрішньому сполученні № ПУ-574 Т від 25.07.2014., а тому строк оплати за договором не настав.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.02.2015 розгляд справи було відкладено на 02.03.2015 з метою витребування нових доказів, а саме: доказів направлення на адресу відповідача повного пакету документів передбаченого п. 3.2. договору № ПУ-574 Т від 25.07.2014., зокрема рахунків-фактур №СФ-0000562 від 29.07.2014, №СФ-0000587 від 08.08.2014, №СФ-0000608 від 13.08.2014 та актів здачі прийняття робіт №562 від 29.07.2014, №587 від 08.08.2014, №608 від 13.08.2014.

Позивач вимоги ухвали господарського суду Київської області від 09.02.2015 не виконав, витребуваних документів суду не надав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, 02.03.2015 у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника відповідача, суд,

встановив:

25 липня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Палекс Україна» (Експедитор) та Фізичною особою-підприємцем Книгою Лесею Іванівною (Перевізник) укладено Договір на перевезення вантажу в міжнародному і внутрішньому сполученні № ПУ-574Т, відповідно до умов якого Перевізник зобов'язується доставити довірений йому Експедитором вантаж до пункту призначення і видати його особі, що має право на отриманні вантажу, а Експедитор зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до п. 1.3. Договору, необхідний вид транспорту, кількість і рід вантажу, маршрути проходження, вантажовідправники і вантажоодержувачі, графік подачі транспорту, ставки обумовлюються підписаними сторонами разовими замовленнями (заявками).

З матеріалів справи вбачається, що з 28 липня по 12 серпня 2014 року позивач отримав наступні заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом:

- заявка на перевезення вантажу № ПУ-0001731;

- заявка на перевезення вантажу № ПУ-00001865;

- маршрутний лист № ПУ-00001601 по договору № ПУ-574Т.

Як стверджує позивач у своїй позовній заяві, ним на підставі вищевказаних заявок було надано наступні послуги:

28 - 29 липня 2014 року здійснено перевезення вантажу за маршрутом, Київська область, с. Чайки, Україна - Рівненська обл. м. Рівне - Волинська обл. м. Луцьк - Волинська обл. смт. Турійськ, що стверджується відмітками в ТТН №2807, №10249, №10302.

07-08 серпня 2014 року здійснено перевезення вантажу за маршрутом, Київська область, с. Чайки, Україна - Волинська обл., м. Луцьк, Україна, що стверджується відмітками в ТТН №221, №Р155.

12- 13 серпня 2014 року здійснено перевезення вантажу за маршрутом, м. Львів, Україна - м. Мукачево, Закарпатська обл., Україна - м. Ужгород, Закарпатська обл., Україна що стверджується відмітками в ТТН №246, №225, №10889, №11047, №256924.

Загалом вартість послуг з перевезення становить 9000, 00 грн., яку Експедитор (відповідач) мав оплатити на 14 календарний день після отримання оригіналів документів: рахунків, акту виконаних робіт і податкової декларації, а також оригіналів супровідних документів по кожному вантажоодержувачу в кількості, вказаній у графі заявки «Прислати документи» з відміткою вантажоодержувача про отримання, як це передбачено у заявках на перевезення вантажу.

На підтвердження факту направлення відповідачу необхідного пакету документів, позивач надав витяг з книги реєстрації відправлення поштової кореспонденції ФОП Книга Л.І. за 30 липня, 13 серпня та 19 серпня 2014 року.

Як стверджує позивач, всупереч умовам Договору, відповідач не сплатив послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом, внаслідок чого, за останнім рахується заборгованість у розмірі 9000,00 грн., яку і просить стягнути позивач.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що ним не було отримано документів, як це передбачено умовами договору, а саме: пунктами 3.1., 3.2. відповідно до яких, оплата послуг з перевезення вантажу проводиться згідно з рахунком Перевізника після доставки вантажу одержувачу при умові надання Експедитору повного пакету документів по кожному замовлення, а саме:

- двох екземплярів оригіналів ТТН, видаткових накладних, вантажних декларацій та інших документів по кожному вантажоодержувачу, вказаному в замовленні виписаних датою вивантаження;

- оригіналу рахунку (з обов'язковою вказівкою номера замовлення);

- оригіналу податкової накладної (із правильною вказівкою всіх реквізитів);

- двох оригіналів (екземплярів) актів виконаних робіт.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно п. 2.2.7. Договору, Перевізник зобов'язаний надати необхідні документи згідно п. 3.2. Договору у строк не пізніше десяти календарних днів з моменту вивантаження автомобіля, згідно з замовленням. Документи повинні бути відправлені за поштовою адресою Експедитора, зазначеною в договорі, поштовим відправленням з повідомленням або кур'єром за адресою кур'єрської доставки або в будь-який спосіб, який уможливлює підтвердження отримання документів Експедитором.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст. 34 ГПК України).

Як зазначалось вище, в якості доказу направлення відповідачу необхідного пакету документів, позивач надав витяг з книги реєстрації відправлення поштової кореспонденції.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, в книзі відправлення поштової кореспонденції, яка є внутрішнім документом та ведеться безпосередньо фізичною особою-підприємцем Книгою Л.І., відсутня відмітка повноважного представника відповідача про отримання необхідних документів наручно та взагалі не вказано адреси, на які, за твердженнями позивача, надсилались документи.

Разом з тим, пунктом 2.2.7. Договору встановлено, що документи мають надсилатись способом, який уможливлює підтвердження отримання документів.

У даному випадку належними доказом відправки документів відповідачу може слугувати транспортна накладна підприємства зв'язку, опис вкладення у рекомендований або цінний лист з відміткою поштового відділення, у разі надсилання простою кореспонденцією - складений позивачем реєстр поштових відправлень, засвідчений поштовим відділенням чи докази, отримання документів повноважним представником відповідача під розписку.

З огляду на вказані обставини, суд прийшов до висновку, що позивач не надав суду належних доказів відправлення та, відповідно, отримання необхідного пакету документів, передбачених п. 3.2. Договору, відповідачем, оскільки книга відправки поштової кореспонденції не може слугувати належним доказом відправки відповідачу документів.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною статті 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Як зазначалось вище умовами договору та заявками на перевезення вантажу встановлено, що оплата проводиться на 14 календарний день, після отримання необхідного пакету документів.

Позивачем не доведено, що відповідач є боржником, який порушив зобов'язання, оскільки не довів виконання ФОП Книгою Л.І. умов п. п. 3.2. та 2.2.7. Договору.

Крім того, варто зазначити, що рахунки, які виставлені відповідачу позивачем, не містять посилання на відповідну заявку, а в товарно-транспортних накладних не зазначений як перевізник саме ФОП Книга Л.І., що є порушенням п. 3.2. в частині належного оформлення документів.

Пунктом 4.1.7. передбачено, що у разі ненадання Експедитору будь-яких документів вказаних у п. 3.2. Договору згідно замовлення, або якщо документи не оформлені належним чином: відсутня печатка вантажовідправника, відсутні дані Перевізника, видаткова накладна або акт виконаних робіт оформлені з порушенням вимог тощо, Перевізник визнає, що перевезення по цьому замовленню не є виконаним належним чином та погоджується з правом Експедитора не нараховувати сплату за це перевезення.

Судом не приймаються до уваги твердження позивача про те, що від відповідача не надходили повідомлення про відсутність будь-яких документів, оскільки умовами Договору про перевезення вантажу в міжнародному і внутрішньому сполученні № ПУ-574 Т від 25.07.2014р. не передбачений обов'язок відповідача повідомляти позивача про неотримання документів.

Разом з тим, п. 2.2.7. Договору чітко вказує на те, що документи мають надсилатись у спосіб, який дає змогу Перевізнику пересвідчитись у отриманні документів Експедитором.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Приймаючи до уваги те, що позивачем не доведено належними доказами обов'язку відповідача сплатити вартість послуг з перевезення у розмірі 9000,00 грн., господарський суд вважає, що не доведено й підстав для застосування, відповідальності за порушення грошового зобов'язання, встановленої п. 4.2.1. Договору, тому відмовляє у задоволенні вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові в задоволенні позову покладається на позивача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 32-34, 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Дата підписання повного тексту рішення: 13.03.2015р.

Суддя О.В. Щоткін