КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2015 р. Справа№ 910/13145/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Зеркін А.С., довіреність № 16/8 від 05.01.2015;

від відповідача - Митченко Н.М., довіреність № 1543/21-12 від 27.11.2012,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Мостобуд" на рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі № 910/13145/14 (суддя Головіна К.І.) за позовом публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" до публічного акціонерного товариства "Мостобуд" в особі Управління механізації про стягнення 1 430 066,80 грн. та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства "Мостобуд" до публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 1 621 566,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Мостобуд" про стягнення 1 430 066,80 грн. безпідставно набутих коштів.

Згодом, публічним акціонерним товариством "Мостобуд" було подано до суду зустрічну позовну заяву про стягнення з публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" збитків в сумі 1 621 566,35 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі № 910/13145/14 первісний позов задоволено повністю: вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 1 430 066,80 грн. безпідставно набутих коштів; у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення по даній справі виходив з того, що оскільки відповідач не виконав робіт за договором, то зобов'язаний повернути позивачу кошти в сумі 1 430 066,80 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ "Мостобуд" не було доведено причинного зв'язку між протиправними діями ПАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" та збитками, які були завдані відповідачу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі № 910/13145/14 скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийняти нове, яким зустрічний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на порушення замовником зобов'язань за договором, що призвело до понесення підрядником збитків, внаслідок придбання ним залізобетонних конструкцій на суму 303 367,68 грн.

При цьому, ПАТ "Мостобуд" зазначає про односторонню зміну замовником - ПАТ "ПГЗК" первісного (робочого) проекту на нову проектно-кошторисну документацію, де були передбачені інші обсяги та характер робіт, внаслідок чого ПАТ "Мостобуд" було позбавлено можливості виконати підрядні роботи в строк.

Апелянт зазначає, що через позбавлення його можливості виконання робіт за договором він також поніс збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 1 318 197, 67 грн.

Відповідачем, в ході здійснення апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, подано до апеляційного суду клопотання про витребування у ТОВ "НВП "Гідромонтажспецбуд" належним чином засвідченої копії Робочого Проекту "Ремонт железнодорожных путепроводов ОАО "Сев ГОК". Промышленная площадка." від 2007р.".

При цьому, заявник клопотання вказує, що даний документ необхідний для підтвердження обставин того, що до затвердження проектно-кошторисної документації сторони керувались саме цим проектом.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

- письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

- поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено принципи належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

В клопотанні заявником не наведено обставини, що перешкоджають наданню вказаного доказу, зокрема, що відповідач звертався до ТОВ "НВП "Гідромонтажспецбуд" з приводу надання проекту, але йому було відмовлено.

Більше того, якщо відповідач стверджує, що він керувався цим проектом на початку укладення договору, то він повинен мати цей проект. Отже, відсутність проекту у самого відповідача за таких доводів є нелогічною.

У будь-якому разі, клопотання не підлягає задоволенню, оскільки вказаний у клопотанні документ не може вплинути на результат дослідження судом обставин, які намагається довести заявник клопотання. З матеріалів справи та зокрема копії частини робочого проекту наданого відповідачем (який він просить витребувати) не вбачається, що сторони мали керуватися саме цим проектом при виконанні робіт за договором підряду на підставі якого заявлено позов.

Оцінка наявних доказів з цього приводу буде наведена нижче у даній постанові.

Також, слід зазначити, що відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

В п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" в даному контексті наведено наступне.

Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 Господарського процесуального кодексу України.

У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

Заявник не навів поважності причин не подання такого клопотання до суду першої інстанції чи його необґрунтованого відхилення.

Тому, відсутні процесуальні підстави задоволення даного клопотання та прийняття такого додаткового доказу апеляційним судом.

Відповідачем також подано до суду клопотання про призначення у даній справі будівельно - технічної експертизи.

Заявник вважає, що для вирішення даного спору судом повинно бути досліджено факт чи було змінено характер робіт, передбачених договором підряду № 1375 за новою проектно-кошторисною документацією.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Аналогічна правова позиція міститься і в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 27.11.2006 N 01-8/2651.

Колегія суддів розглянувши подане клопотання дійшла висновку про його відхилення, у зв'язку з необґрунтованістю необхідності призначення у даній справі судової експертизи в контексті положень Розділу V Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, слід зазначити, що до суду першої інстанції відповідач із зазначеним клопотанням не звертався. Наведена обставина є також додатковою підставою відхилення апеляційним судом даного клопотання в контексті положень ст. 101 Господарського процесуального кодексу України та п. 9 наведеної вище постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні 16.03.2015 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні 16.03.2015 проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", як замовником та публічним акціонерним товариством "Мостобуд", як підрядником 12.07.2011 року укладено договір підряду № 1375.

Згідно предмету даного договору (п. 1.1) підрядник зобов'язується провести своїми силами та засобами роботи по капітальному ремонту шляхопроводу № 4 на перегоні ст. Сир'єва - ст. Розвантажувальна УЗТ інв. № 005637 (далі - роботи), і здати замовнику в установлений строк визначений договором об'єкт у відповідності з проектно-кошторисною документацією, а замовник зобов'язується передати підряднику в установленому договором порядку, затверджену проектно-кошторисну документацію, необхідну для виконання робіт по капітальному ремонту, а також прийняти від підрядника по акту виконаних робіт об'єкт ремонту і оплатити виконані роботи згідно умов договору.

Відповідно до п. 2.1 договору підряду ціна робіт, доручених виконати підряднику, відповідає рівню звичайних цін і встановлюється в Проектно-кошторисній документації (додаток № 1) у відповідності з ДБН Д.1.1-1-2000; ВБН Д.1.1-3.1-2001, ПР. № 26-43-Е, яка є невід'ємною частиною договору.

Вартість робіт по договору складає 2 772 660 грн., в т.ч. ПДВ 462 110,00 грн. (п. 2.1.1 договору).

Пунктом 2.6 договору підряду передбачено, що оплата по даному договору здійснюється наступним чином:

- замовник здійснює попередню оплату у розмірі 1 600 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 20%, поетапно, згідно графіка погашення передоплати;

- остаточний розрахунок за виконані роботи проводиться шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника протягом 15 календарних днів з дати підписання актів виконаних робіт та надання вищезазначених документів до обліку.

Згідно п. 3.1 договору підрядник зобов'язується, зокрема: виконати роботи в об'ємі та в строки, передбачені договором, передати їх у стані, відповідно до проектно-кошторисної документації, забезпечити виконання об'єму робіт у відповідності з умовами договору, здійснювати роботи у відповідності до проектно-кошторисної документації.

Відповідно до п. 4.1 договору підряду роботи повинні бути виконані в строк до 15.12.2011р.

Підрядник приступає до виконання робіт на протязі 10 днів з дати підписання даного договору (п. 4.2 договору).

Пунктами 4.3, 4.4 договору передбачено, що датою виконання робіт вважається дата підписання сторонами акту виконаних робіт. У разі несвоєчасного початку виконання робіт з вини підрядника, недодержання підрядником строку виконання робіт, замовник попереджає підрядника про порушення умов договору та має право розірвати договір в односторонньому порядку, а також вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 11.3 договору початком строку дії договору є дата його підписання, закінчення - 20.01.2012 р.

Згодом, додатковою угодою від 21.09.2011 р. до договору підряду були внесені доповнення, відповідно до яких для здійснення розрахунків за виконання робіт за договором № 1375 від 12.07.2011р. виконання робіт з капітального ремонту шляхопроводу № 4 на перегоні ст. Сир'єва - ст. Розвантажувальна УЗТ (інв. № 005637) було доручено відокремленому структурному підрозділу (філії) ПАТ "Мостобуд" Управління механізації.

Крім того, додатковою угодою № 2 від 20.02.2012р. до договору підряду, сторони погодили, що роботи повинні бути виконані в строк до 15.12.2012р.

На виконання умов договору відповідно до виставленого відповідачем рахунку-фактури № СФ-0000328 від 17.08.2011р. позивач здійснив попередню оплату на загальну суму 1 600 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 20 вересня 2011р.

У зв'язку із початком підготовки до робіт, виконання яких передбачено умовами договору, Управлінням механізації ПАТ "Мостобуд" були замовлені інжинірингові послуги у ТОВ "НДПІ "Будтехекспертиза", з яким було укладено договір № 15/12.

ТОВ "НДПІ "Будтехекспертиза" виконано додаткове технічне обстеження і проект підсилення пошкоджених конструкцій шляхопроводу № 4 УЖДТ ПАТ "ПГЗК". Відповідно до акту виконаних робіт (ф.КБ-2) № 1 за листопад 2012 року, вартість вказаних послуг склала 169 933, 20 грн. (у т. ч. ПДВ 20%), яку відповідач сплатив у рахунок попередньої оплати.

Відповідачем роботи на іншу частину суми передплати у розмірі 1 430 066,80 грн., у строк передбачений договором (до 15.12.2012) виконано не було.

Позивач, скориставшись правом, передбаченим 4.4 договору, надіслав на адресу відповідача лист від 21.10.2013р. № 5449/12, яким повідомив останнього про розірвання договору № 1375 від 12.07.2011 р. в односторонньому порядку, у зв'язку з невиконанням підрядником робіт у строк передбачений договором.

Крім цього, в зазначеному листі позивач просив відповідача, враховуючи не виконання ним робіт, повернути грошові кошти в сумі 1 430 066,80 грн.

Даний лист було отримано відповідачем 25.10.2013, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1, а.с. 25).

Вимога про повернення зазначених коштів залишена відповідачем без задоволення.

У зв'язку з тим, що відповідачем вимога позивача про повернення грошових коштів виконана не була, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 1 430 066,80 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Як вже зазначалось вище, на виконання своїх зобов'язань за договором позивачем перераховано на рахунок відповідача суму авансового платежу в розмірі 1 600 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 20 вересня 2011р.

У зв'язку із початком підготовки до робіт, виконання яких передбачено умовами договору, Управлінням механізації ПАТ "Мостобуд" були замовлені інжинірингові послуги у ТОВ "НДПІ "Будтехекспертиза", з яким було укладено договір № 15/12.

ТОВ "НДПІ "Будтехекспертиза" виконано додаткове технічне обстеження і проект підсилення пошкоджених конструкцій шляхопроводу № 4 УЖДТ ПАТ "ПГЗК". Відповідно до акту виконаних робіт (ф.КБ-2) № 1 за листопад 2012 року, вартість вказаних послуг склала 169 933, 20 грн. (у т. ч. ПДВ 20%), яку відповідач сплатив у рахунок попередньої оплати.

Належних доказів виконання робіт за договором відповідачем на іншу частину суми передплати у розмірі 1 430 066,80 грн. до суду не надано.

Частинами 2-4 ст. 849 Цивільного кодексу України передбачено право замовника відмовитись від договору у визначених випадках: - якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим; - якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, та після невиконання підрядником вимоги про усунення недоліків у призначений строк; - а також у будь-який час до закінчення роботи.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання допускається, якщо про таке встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 Цивільного кодексу України особи, які вчинили двосторонній правочин, мають право відмовитися від нього у випадках, передбачених законом, навіть і у тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

Згідно з ч. 4 ст. 214 Цивільного кодексу України правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом; одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання; внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання у повному обсязі зобов'язання припиняється.

Частиною 3 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що і без звернення до суду договір вважається розірваним у силу самого факту односторонньої відмови від договору у повному обсязі, якщо таке право передбачене договором або законом.

Відповідно до п. 4.4 договору у разі несвоєчасного початку виконання робіт з вини підрядника, недодержання підрядником строку виконання робіт, замовник попереджає підрядника про порушення умов договору та має право розірвати договір в односторонньому порядку, а також вимагати відшкодування збитків.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, позивачем 21.10.2013р. направлено на адресу відповідача лист № 5449/12 про розірвання договору № 1375 від 12.07.2011 р. в односторонньому порядку, у зв'язку з невиконанням підрядником робіт у строк передбачений договором.

Слід враховувати, що у підрядних відносинах замовник вправі відмовитись від договору у будь-який час, тобто незалежно від підстав такої відмови (ч.4 ст. 849 Цивільного кодексу України).

Крім цього, в зазначеному листі позивач просив відповідача, враховуючи не виконання ним робіт, повернути грошові кошти в сумі 1 430 066,80 грн.

Даний лист було отримано відповідачем 25.10.2013, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1, а.с. 25).

Вимога про повернення зазначених коштів залишена відповідачем без задоволення.

Враховуючи отримання відповідачем 25.10.2013 листа про розірвання договору № 1375 від 12.07.2011 р. в односторонньому порядку, даний договір вважається розірваним з 25.10.2013.

Згідно ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана його повернути. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2).

Відповідно до ч. 3 вказаної статті положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У зв'язку з отриманням відповідачем 25.10.2013 листа про розірвання договору № 1375 від 12.07.2011 р. в односторонньому порядку, даний договір вважається розірваним.

Тому, положення ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України про те, що особа зобов'язана повернути майно і тоді коли підстава на якій воно було набуте відпала, підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Таким чином, відповідач необґрунтовано не повернув позивачу кошти у заявленій до стягнення сумі.

Оскільки, факт перерахування позивачем відповідачу коштів в сумі 1 430 066,80 грн. підтверджується матеріалами справи, тоді як доказів виконання робіт, як і повернення вищезазначених коштів, останнім до суду не надано, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми правомірно задоволена судом першої інстанції.

Стосовно зустрічних позовних вимог публічного акціонерного товариства "Мостобуд" до публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 1 621 566,35 грн. збитків (303 367,68 грн. - реальних збитків та 1 318 197, 67 грн. - упущеної вигоди), слід зазначити наступне.

Обґрунтовуючи вимоги за зустрічним позовом ПАТ "Мостобуд" посилається на порушення замовником зобов'язань за договором, що призвело до понесення підрядником збитків, внаслідок придбання ним залізобетонних конструкцій на суму 303 367,68 грн.

При цьому, ПАТ "Мостобуд" зазначає про односторонню зміну замовником - ПАТ "ПГЗК" первісного (робочого) проекту на нову проектно-кошторисну документацію, де були передбачені інші обсяги та характер робіт, внаслідок чого ПАТ "Мостобуд" було позбавлено можливості виконати підрядні роботи в строк.

Також, апелянт зазначає, що через позбавлення його можливості виконання робіт за договором він також поніс збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 1 318 197, 67 грн.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для відшкодування збитків відповідно до п. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України є порушення зобов'язання.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управне на сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарських відносин.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань - причиною.

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідачем зобов'язання, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Якщо позивач пред'являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності та розміру таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність пошкоджень, знищення майна, неодержаного прибутку тощо).

Апелянт вказує, що внаслідок односторонньої зміни замовником - ПАТ "ПГЗК" первісного (робочого) проекту на нову проектно-кошторисну документацію, де були передбачені інші обсяги та характер робіт, ПАТ "Мостобуд" було позбавлено можливості виконати підрядні роботи та наведене також призвело до витрат з його боку на придбання ним залізобетонних конструкцій на суму 303 367,68 грн.

На виконання умов договору, підрядником (ПАТ "Мостобуд") було передано замовнику проектну документацію для проведення робіт, передбачених п. 1.1 договору підряду.

Вартість робіт за п. 2.1.1 договору підряду склала 2 772 660,00 грн., яку підрядник розрахував на підставі відомості дефектів № 118.

На підставі вказаної відомості дефектів підрядник склав Локальний кошторис № 2-1-1 на ремонт шляхопроводу № 4 (правий путь) та Локальний кошторис № 2-1-2 на ремонт шляхопроводу № 4 (лівий путь).

За результатами розгляду замовником (ПАТ "ПГЗК") наданої проектної документації, останнім було прийнято рішення про те, що вона та графік виконання робіт потребують додаткових уточнень.

У зв'язку з цим, ПАТ "Мостобуд" було замовлено у ТОВ "НДПІ "Будтехекспертиза" новий проект кошторисної документації, який у подальшому замовнику, для узгодження, не подавався та сам підрядник визнав, що для проведення робіт за таким проектом у нього відсутня практична можливість.

Разом з тим, до погодження сторонами проектно-кошторисної документації підрядник уклав договір на поставку залізобетонних конструкцій з третьою особою, що суперечило положенням договору підряду.

Наведене виключає можливість покладення на ПАТ "ПГЗК" відповідальності за понесені ПАТ "Мостобуд" витрати на придбання залізобетонних конструкцій на суму 303 367,68 грн.

Необґрунтованими є також посилання апелянта на Робочий проект, яким сторони керувались до затвердження проектно-кошторисної документації, оскільки умовами договору не передбачено його складання.

Наданий відповідачем витяг з Робочого проекту не підтверджує, що він стосується договору № 1375 від 12.07.2011 р.

Отже, відповідачем не доведено спричинення йому позивачем збитків на суму 303 367,68 грн.

Крім цього, ПАТ "Мостобуд" до складу збитків, заявлених до стягнення включено суму неотриманого доходу в розмірі 1 318 197, 67 грн.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене є упущеною вигодою.

Особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б нею одержані, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Крім того, при визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті особою для їх одержання.

Таким чином, у вигляді втраченої вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові від 23.04.2013 по справі № 15/5007/38/13.

ПАТ "Мостобуд" жодних доказів наявності збитків у вигляді упущеної вигоди до суду не надано.

Так само, як і не доведено, що ці збитки пов'язані саме з діями позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Мостобуд" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі № 910/13145/14 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи №910/13145/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко