РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015№910/909/15-г

За позовомДержавного підприємства "Вищедубечанське лісове господарство"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Спринт Україна"
простягнення 106 523,51 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Горячек Я.О. - представник за дов.;

від відповідача: не з»явились.

В судовому засіданні 16.03.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Вищедубечанське лісове господарство" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Спринт Україна" про стягнення 106 523,51 грн., з яких: 100 677,22 грн. сума основного боргу, 5 201,06 грн. інфляційних втрат, 645,23 грн. - 3 % річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.01.2015 порушено провадження у справі №910/909/15-г, розгляд справи призначений на 09.02.2015.

Ухвалою від 09.02.2015 відкладено розгляд справи на 16.03.2015.

Відповідач в судові засідання не з»явився, про дата та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з огляду на наступне.

Поштова кореспонденція направлялась на адресу відповідача зазначену у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб а фізичних осіб-підприємців.

Однак, із вказаної адреси до суду повернулась поштова кореспонденція з довідкою ф.20 "за закінченням терміну зберігання".

Місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1 постанови пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011).

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд зазначає про належне повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи.

Враховуючи, що наявні в матеріалах справи документи є достатніми для вирішення спору по суті, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 16.03.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

10.07.2014 між ДП "Вищедубечанське лісове господарство" (продавець за договором) та ТОВ "Інтер-Спринт Україна" (покупець) укладений договір №41, за умовами якого, продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти і оплатити пиловник хвойний II III гат (товар).

Пиловник хвойний II ґатунку, 20-25 діам.см., 4,0 довж.м. - 500,00 грн. / куб.м., пиловник хвойний II ґатунку, 26-35 діам.см., 4,0 довж.м., 580,00 грн./куб.м., пиловник хвойниу 3 гатунку, 20-25 діам.см., 4,0 довж.м., 470,00 грн./куб.м., пиловник хвойний 3 гатунку , 26-35 діам.см., 4,0 довж.м. - 550,00 грн./куб.м.

Загальна сума договору складає 2 500 000,00 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору, поставка здійснюється на умовах франко-нижній склад продавця, партіями, які узгоджуються сторонами щомісячно до 25 числа попереднього місяця.

Згідно п. 7.1 Договору, оплата здійснюється по факту поставки за кожну партію товару, але не пізніше 5 банківських днів.

Договір вступає в силу з 10.07.2014 по 30.09.2014.

Наявні матеріали справи (товаро - транспортні накладні, довіреності) свідчать, що позивач належним чином виконав зобов'язання за договором щодо поставки товару на суму 564 642,48 грн., однак, згідно банківських виписок, відповідач оплатив отриманий товар частково на суму 526 291,35 грн.

Доказів погашення заборгованості у розмірі 38 351, 13 грн. відповідач суду не надав.

Тобто, між сторонам укладений договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зі змісту ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України вбачається, що покупець зобов'язаний оплатити повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Наявні в матеріалах справи документи свідчать про прийняття відповідачем товару на суму 564 642,48 грн., вартість якого оплачена лише на суму 526 291,35 грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 38 351,13 грн. Доказів погашення вказав заборгованості відповідач суду не надав.

Тому вимоги в цій частині є обґрунтованими та доведеними, тому підлягають задоволенню.

Крім того, судом встановлено, що між сторонами (позивач - виконавець, відповідач - замовник) укладений договір №42 від 10.07.2014, за умовами якого, виконавець зобов'язується виконати роботу за завданням замовника, а замовник - прийняти та оплатити виконану роботу.

Замовник доручає а виконавець виконує роботу з надання послуг по навантаженню та вивезенню лісо продукції на ТОВ "Інтер-Спринт Україна".

Відповідно до п. 1.3 Договору, робота вважається виконаною після підписання уповноваженим представником замовника актів виконаних робіт. Замовник приймає виконану роботу і оплачує її результат на умовах даного Договору.

Згідно п. 2.1 Договору, замовник зобов'язується оплатити об'єм виконаної роботи на підставі актів або інших документів, що підтверджують виконання робіт, підписаних лісничими лісництв, де проводились роботи виконавцем.

Вартість виконаних робіт складає 85,00 грн. з ПДВ за 1 куб. м. деревини і може бути переглянута сторонами (п. 2.2).

Розрахунок проводиться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця протягом 10 календарних днів з дня поставки товару. (п. 2.3).

Договір діє з 10.07.2014 до 31.12.2014.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В підтвердження виконання зі свого боку умов договору №42, позивач надав суду акти №3940 від 22.08.2014 та №4552 від 08.09.2014, на загальну суму 62 326,09 грн., однак їх суд не приймає як належний доказ в підтвердження виконання робіт за цим Договором, враховуючи, що з боку замовника вони не підписані. Умовами цього Договору сторони погодили, що робота вважається виконаною після підписання уповноваженими представниками актів виконаних робіт.

Акт звірки взаєморозрахунків, який на думку позивача підтверджує загальну вартість робіт, також судом визнаний неналежним доказом, оскільки він є одностороннім та не підтверджує наведені обставини.

Твердження позивача про те, що акти були направлені на адресу відповідача (згідно копії конверту) для їх підписання, однак не повернуті відповідачем, тому надані акти слід вважати належними доказами на підтвердження надання послуг та згідно п. 2.1 Договору, замовник зобов'язаний їх оплатити, судом визнані безпідставними.

З наданої копії конверту, який повернувся до позивача за закінченням терміну його зберігання, суд не дійшов однозначного висновку про направлення відповідачу саме актів №3940 від 22.08.2014 та №4552 від 08.09.2014, на загальну суму 62 326,09 грн., враховуючи відсутність опису вкладення, тощо, з метою ідентифікації направлених документів. Тобто копія конверту не підтверджує направлення відповідачу саме цих актів.

Крім того, з чим і погодився позивач, п. 2.1 Договору, сторони погодили, що замовник зобов'язується оплатити об'єм виконаної роботи на підставі актів або інших документів, що підтверджують виконання робіт, підписаних лісничими лісництв, де проводились роботи виконавцем.

Однак, односторонні акти надані позивачем до матеріалів справи визнані судом не належними доказами, при цьому, "інших документів" на підтвердження виконаної роботи на суму 62 326,09 грн. за Договором №42, позивач суду не представив.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи наведені обставини в сукупності, суд дійшов висновку про не доведеність належними та допустимими доказами надання відповідачу послуги за договором № 42 від 10.07.2014 згідно актів 3940 від 22.08.2014 та №4552 від 08.09.2014, на загальну суму 62 326,09 грн., тому в цій частині позовних вимог слід відмовивти.

Враховуючи відмову в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за Договором №42 від 10.07.2014 у розмірі 62 326,09 грн., відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення за цим договором 3 % річних та інфляційних.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх документального підтвердження в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 38 351,13 грн. за договором №41. В іншій частині позовних вимог щодо заявленої суми основного боргу позивач в порядку ст. 33 ГПК України, не довів суду належними та допустимими доказами.

Крім цього, позивач заявив до стягнення 3% річних - 238,08 грн. за договором №41 інфляційних втрат - 2 059,30 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім 3% річних та інфляційних втрат, перевіривши здійснений позивачем розрахунок поданий до суду, дійшов висновку про його обґрунтованість.

Таким чином, суд перевірив розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за договором №41 та визнав його обґрунтованим. Тобто за договором №41 3 % річних підлягають задоволенню у розмірі 219,29 грн. та інфляційні - 2 827,10 грн.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Спринт Україна" (02002, м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 8, офіс 170, код 37635464) на користь Державного підприємства "Вищедубечанське лісове господарство" (07342, Київська область, Вишгородський район, с. Пірнове, вул. Київська, код 00992094) заборгованість за договором № 41 від 10.07.2014 у розмірі 38 351,13 грн. (тридцять вісім тисяч триста п'ятдесят одна гривня 13 коп.), 3 % річних - 238,08 грн. (двісті тридцять вісім гривень 08 коп.), інфляційні - 2 059,30 грн. (дві тисячі п'ятдесят дев'ять гривень 30 коп.) та 812 97 грн. (вісімсот дванадцять гривень 97 коп.) судового збору.

3.В іншій частині позовних вимог відмовити.

4.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 20.03.2015.

Суддя М.Є. Літвінова