ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015 р. Справа№ 914/279/15

За позовом: Приватного підприємства "Альма-Віта", с. Золотники Теребовлянського району Тернопільської області

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Львівський холодокомбінат", м. Львів

про стягнення 1 916 657, 55 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: Довганик М.Є. - представник

від відповідача: Барбадин-Дунець Н.М. - представник

Зміст ст. 22 ГПК України представникам сторін роз'яснено.

Розглядається справа за позовом Приватного підприємства "Альма-Віта" до Публічного акціонерного товариства "Львівський холодокомбінат" про стягнення 1 916 657, 55 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.01.2015 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.02.2015 р.

Розгляд справи відкладався з підстав зазначених у відповідній ухвалі суду, в судовому засіданні оголошувалася перерва.

Представник позивача в судові засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених в позовній заяві та усних поясненнях. Представником позивача була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні відповідачу грошові кошти в гривні та еквіваленті іноземної валюти в межах ціни позову. Відмовляючи в задоволенні вказаної заяви, суд виходив з того, що заява позивача про забезпечення позову не містить будь-яких обґрунтувань та доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів, як накладення арешту на грошові кошти, якимось чином унеможливить виконання рішення. Позивач не довів жодними доказами необхідності застосування заходів до забезпечення позову, фактів, які б підтверджували обставини про те, що відповідачем вживаються заходи, спрямовані на подальше утруднення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову.

Представник відповідача в судові засідання з'явився, позовні вимоги в частині нарахування пені в розмірі 182 153, 41 грн. заперечив.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

Приватне підприємство "Альма-Віта" (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Львівський холодокомбінат" (надалі - відповідач) про стягнення 1 916 657, 55 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 07.05.2014 р. між ним та відповідачем був укладений договір поставки № 140599 (надалі - договір). Відповідно до умов договору позивач зобов'язується передати у власність відповідача товар (масло селянське солодковершкове, молоко сухе знежирене), а відповідач зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених договором.

Факт поставки товару позивачем на загальну суму 1 775 000, 00 грн. підтверджується накладними від 08.07.2014 р. № 75; від 21.07.2014 р. № 171; від 14.08.2014 р. № 134. Отримання товару відповідачем підтверджується довіреностями виданими ним на ім'я Валькевича М.Т. та Дейнеки О.М.

Згідно п. 2.2 договору відповідач зобов'язаний своєчасно і належним чином прийняти товар від позивача та оплатити його протягом 30 календарних днів після поставки товару.

Відповідач за отриманий товар оплату здійснив частково в розмірі 225 000, 00 грн. внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 1 550 000, 00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Крім стягнення основної заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 20 726, 92 грн., інфляційні втрати в розмірі 163 777, 22 грн. та, на підставі п. 5.4 договору, пеню в розмірі 182 153, 41 грн.

В представленому відзиві на позов та в усних поясненнях, наданих в судових засіданнях, представник відповідача повідомив про складне фінансове становище підприємства, що зумовило неможливість належного виконання ним зобов'язань щодо оплати за поставлену позивачем продукцію. Крім цього, представник відповідача вказав на невірний, на його думку, розрахунок пені, що проведений позивачем.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступних мотивів.

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, 07.05.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір поставки № 140599. Відповідно до умов договору позивач зобов'язався передати у власність відповідача товар (масло селянське солодковершкове, молоко сухе знежирене), а відповідач зобов'язався прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених договором.

Факт поставки товару позивачем на загальну суму 1 775 000, 00 грн. підтверджується накладними від 08.07.2014 р. № 75; від 21.07.2014 р. № 171; від 14.08.2014 р. № 134.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно п. 2.2 договору відповідач зобов'язаний своєчасно і належним чином прийняти товар від позивача та оплатити його протягом 30 календарних днів після поставки товару.

В порушення умов договору відповідач свої зобов'язання щодо оплати за поставлений позивачем товар не виконав, в результаті чого у нього виникла заборгованість в розмірі 1 550 000, 00 грн., розмір якої підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, що підписаний уповноваженими представниками сторін

Приписами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги в частині основного боргу не заперечив, доказів погашення основного боргу не представив.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 1 550 000, 00 грн. є обґрунтованими наявними в матеріалах справи доказами, тому підлягають до задоволення.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 163 777, 22 грн. та 3% річних в розмірі 20 726, 92 грн., суд вважає, що вони розраховані вірно, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо твердження відповідача про те, що позивачем невірно здійснено розрахунок пені, оскільки при розрахунку застосовано подвійну облікову ставку НБУ, а не 0, 1% як встановлено договором, суд не погоджується з наступних підстав.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що відповідач за порушення обов"язку, визначеного у п. 2.2 цього договору, за вимогою позивача зобов"язаний сплатити останньому пеню в розмірі 0, 1% від простроченої суми за кожен день прострочення із урахуванням обмежень, встановлених чинними Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань", ЦК України та ГК України щодо максимального розміру пені та загального строку стягнення.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові від 29.05.2013 р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначив, що з огляду на положення частини шостої статті 231, частини другої статті 343 ГК України та статтей 1 і 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", яким би способом не визначався в договорі оренди (найму) розмір пені за прострочення платежу за відповідним зобов'язанням, стягнуто може бути лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України".

Таким чином, визначений згідно з договором розмір пені, не може перевищувати той розмір, який визначений законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Крім того, ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що нарахування позивачем пені в розмірі 182 153, 41 грн. проведено відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України з урахуванням пункту 5.4 договору, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладаються на відповідача повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Львівський холодокомбінат» (79025, м. Львів, вул. Повітряна, 2, ) на користь Приватного підприємства «Альма-Віта» (48115, с. Золотники Теребовлянського району Тернопільської області, вул. Містечко, 52, ) суму у розмірі 1 954 990, 71 грн. з них:

- 1 550 000, 00 грн. - основної заборгованості;

- 20 726, 92 грн. - 3 % річних;

- 163 777,22 грн. - втрати від інфляції;

- 182 153, 41 грн. - пені;

- 38 333, 16 грн. - судового збору.

3. Наказ видати відповідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 23.03.2015 року.

Суддя Манюк П.Т.