ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2015 р.Справа № 922/69/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєві О.В.

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 385734,57 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Шалак Я.О., дов. № 08-11/670/2-15 від 13.02.2015 року

відповідача - ОСОБА_3, дов. від 26.01.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержавного доходу) у розмірі 385734,57 грн., згідно з розрахунком величини пайового внеску виконаного за показниками опосередкованої вартості будівництва.

Представник позивача у судовому засіданні 16 березня 2015 року та у наданій заяві про уточнення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержавного доходу) у розмірі 330843,03 грн., згідно з розрахунком величини пайового внеску виконаного за показниками опосередкованої вартості будівництва. Також у наданому клопотанні просить призначити по справі судову будівельно-технічну експертизу.

Представник відповідача у судовому засіданні 16 березня 2015 року проти клопотання позивача про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи заперечує.

У судовому засіданні 16 березня 2015 року було вказано, що заяву позивача про уточнення позовних вимог та клопотання позивача про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи будуть розглянуті у наступному судовому засіданні та оголошено перерву до 19 березня 2015 року до 11 годин 20 хвилин.

19 березня 2015 року розгляд справи було продовжено у тому ж складі суду.

Представник позивача у судовому засіданні 19 березня 2015 року та у наданій заяві про уточнення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержавного доходу) у розмірі 330843,03 грн., згідно з розрахунком величини пайового внеску виконаного за показниками опосередкованої вартості будівництва. Також у наданому клопотанні просить призначити по справі судову будівельно-технічну експертизу.

Представник відповідача у судовому засіданні 19 березня 2015 року проти клопотання позивача про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи заперечує.

У судовому засіданні 19 березня 2015 року було вказано, що заяву позивача про уточнення позовних вимог та клопотання позивача про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи будуть розглянуті у наступному судовому засіданні та оголошено перерву до 20 березня 2015 року до 15 годин.

20 березня 2015 року розгляд справи було продовжено у тому ж складі суду.

Представник позивача у судовому засіданні та у наданій заяві про уточнення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержавного доходу) у розмірі 330843,03 грн., згідно з розрахунком величини пайового внеску виконаного за показниками опосередкованої вартості будівництва.

Згідно частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

На підставі вказаного, суд приймає надану позивачем заяву про уточнення позовних вимог та починає розгляд справи по суті з її урахуванням.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на задоволенні клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи.

Представник відповідача у судовому засіданні, у відзиві на позовну заяву та у наданих додаткових поясненнях проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову. Проти клопотання позивача про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає клопотання позивача про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи необґрунтованим та відмовляє у його задоволенні.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, судом встановлено наступне.

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 31 грудня 2013 року за № ХК 03, будівництво громадського будинку, нежитлової будівлі магазину літ. В-2 за адресою: АДРЕСА_1 було прийнято в експлуатацію. Замовником будівництва за даною декларацією є Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (відповідач).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на Закон України № 3038-VI від 17 лютого 2011 року "Про регулювання містобудівної діяльності".

Так, відповідно до статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", замовник об'єкта будівництва зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті) та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування.

Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено строки, упродовж яких мають укладатися договори про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту - не пізніше ніж 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва щодо його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором (частина 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

За приписами частини 1 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09 листопада 2011 року № 804 затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (далі - Порядок), який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску.

Згідно пункту 1.5 Порядку, пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету міста Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова.

Залучення замовників до пайової участі здійснюється шляхом укладення договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Для укладення такого договору замовник зобов'язаний звернутись із відповідною заявою до Департаменту не пізніше ніж за 30 календарних днів до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

На виконання зазначених вище приписів, на адресу відповідача Управлінням соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна було надіслано лист за № 58/0/114-14 від 03 лютого 2014 року та № 151/0/114-14 від 05 березня 2014 року, в яких відповідачу було повідомлено про необхідність виконання вимог закону та направлено на підписання проект договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова. Але, як зазначає позивач відповідей на вказані листи до управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна не надійшло.

Позивач зазначає, що згідно пункту 2 Порядку виконання підготовчих робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 "Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт", підготовчі роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою або договору суперфіцію, а також після подання Держархбудінспекції або її територіальному органу повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, крім винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень або отримання зареєстрованої декларації про початок виконання підготовчих робіт. Також позивач вказує на те, що у органів місцевого самоврядування відсутні повноваження щодо здійснення державного архітектурно-будівельний контролю та нагляду, у зв"язку з чим Харківській міській раді не було відомо ні про початок виконання будівельних робіт, ні про хід виконання таких робіт.

Порядком пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова визначено механізм залучення замовників до пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова у разі ухилення від укладання договору пайової участі. Згідно пункту 5.1. Порядку, у разі встановлення факту будівництва та введення об"єкта до експлуатації без укладання договору про пайову участь забудовника у розвитку інфраструктури м. Харкова Департамент економіки та комунального майна в десятиденний термін з дня встановлення факту надсилає замовнику будівництва лист-повідомлення про необхідність укладання відповідного договору. В листі-повідомленні Департамент економіки та комунального майна повідомляє про порядок укладення договору про пайову участь, про строк, у який замовник має вжити передбачених Порядком заходів щодо добровільного укладення договору та про передбачену цим Порядком та відповідальність за ухилення від укладання договору. В разі ухилення замовника від виконання вимог, вказаних в листі-повідомленні щодо укладання договору пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова в добровільному порядку, Департамент економіки та комунального майна вчиняє наступні дії: на підставі наявної інформації та у відповідності до Порядку проводить розрахунок величини пайової участі замовника у розвитку інфраструктури; готує два примірники договору пайової участі у розвитку інфраструктури з додатками та надсилає підписані два примірники договору з додатками замовнику будівництва рекомендованим поштовим відправленням.

Позивач зазначає, що відповідно до проведеного Департаментом економіки та комунального майна розрахунку кошторисна вартість будівництва громадського будинку, нежитлової будівлі магазину літ. В-2, за адресою: АДРЕСА_1, яке було прийняті в експлуатацію на підставі декларації про готовність об"єкта до експлуатацію від 31 грудня 2013 року за № ХК 03 становить 3506677,90 грн. Розмір пайової участі, що підлягала б перерахуванню до місцевого бюджету становить 10% від розміру кошторисної вартості будівництва, тобто 330843,03 грн., оскільки відповідно до договору сума пайового внеску складає 54891,54 грн. Отже, неукладання замовником договору пайової участі до прийняття об"єкта містобудування до експлуатації та несплата коштів пайового внеску до місцевого бюджету спричинили заподіяння Харківській міській раді збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу).

Такими діями відповідача, на думку позивача, порушуються права та інтереси територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради на отримання коштів від пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, які мають використовуватися для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова.

Враховуючи вищевикладене, позивач, посилаючись на статті 224, 225 Господарського кодексу України, статті 22, 623 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача на користь місцевого бюджету м. Харкова згідно з розрахунком величини пайового внеску виконаного за показниками опосередкованої вартості будівництва 330843,03 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу).

Суд, не може прийняти до уваги вищевикладене, посилаючись на наступне.

Відповідачем на земельній ділянці поруч з житловим будинком було побудовано нежитлову будівлю літ. "В-2", загальною площею 382,4 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 у 2008 році.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 червня 2008 року по справі № 2-3866/08 за відповідачем було визнано право власності на знове створене нерухоме майно-нежитлове приміщення літ. "В-2", загальною площею 382,4 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1.

Стаття 331 Цивільного кодексу України встановлює необхідність проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно та пов*язує момент виникнення права власності саме з моментом його державної реєстрації.

12 серпня 2008 року право власності на нежитлову будівлю літ. "В-2", загальною площею 382,4 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 зареєстровано за Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, про що зроблено відповідний запис № 8388 в книзі 1 Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", що підтверджується копією витягу №19868481 про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно визначений Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності та Порядком ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 року № 7/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2003 року за № 67/7388.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіціфне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельній ділянці, а також на об*єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення якихнеможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємство як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до частини 4 статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно пункту 1.3. Тимчасового положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 57/6445 з наступними змінами та доповненнями, державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території, яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав влансості на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1.6. Тимчасового положення № 7/5, державній реєстрації підлягає право власності на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийняте в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.

Державна реєстрація права користування (сервітуту) на об*єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами, довірчого управління нерухомим майном проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно.

Державна реєстрація права власності на об*єкти незавершеного будівництва проводиться у порядку, визначеному Положенням, з урахуванням особливостей, встановлених у розділі IV Положення.

Частиною 3 статті 331 Цивільного кодексу України визначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнення тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Такі протиріччя було роз*яснено листом №16-31/1 від 10 травня 2006 року Міністерства юстиції України, відповідно якого зазначено, що при здійсненні державної реєстрації прав влансості на нерухоме майно до Реєстру прав власності на нерухоме майно вноситься наступні записи: - у графі "тип об*єкту" - запис про те, що це є об*єкт незавершеного будівництва.

Таким чином, право власності на новостворену нежитлову будівлю літ. "В-2", загальною площею 382,4 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1, зареєстровано у встановленому, чинним на той час, законодавством порядку за Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 у 2008 році, тобто, до прийняття Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Також, з матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2015 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Харківською міською радою був укладений договір № 31-15/1 "Про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова", відповідно якого, сторони дійшли взаємної згоди щодо пайової участі у розвитку інфраструктури м. Хароква при будівництві громадського будинку нежитлової будівлі магазину літ. "В-2" по АДРЕСА_1.

Згідно частини 5 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" величина пайової участі у розвитку іфраструктури населенного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об*єкта, визначеної згідно будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Таким чином, з урахуванням того, що об*єкт нерухомого майна був побудований ще в 2008 році, сторони дійшли згоди та домовилися, що розмір пайової участі відповідача складає 54891,54 грн. (пункт 2.1.1 договору).

Будь-яке зобов*язання, у тому числі й договірне, має тимчасовий характер. Учасники цивільного обороту укладають договори заради певного правового результату, який досягається виконанням зобов*язання, що виникає з договору.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов*язковим для виконання сторонами.

Визнання договірних зобов*язань повинно здійснюватися відповідно до умов договору, загальних положень щодо виконання зобов*язань, визначених у главі 48 Цивільного кодексу України, та спеціальних правил стосовно виконання окремих видів договірних зобов*язань.

Договір набуває чинності з часу підписання стронами або набрання чинності судового рішення щодо укладення цього договору, та діє до повного виконання сторонами своїх обов*язків за договором (пункт 4.1. договору).

13 березня 2015 року в межах строків, визначених пунктом 2.1.2. договору (60 календарних днів з дня укладення), відповідачем було перераховано до бюджету м. Харкова 54891,54 грн., тобто повністю виконані зобов*язання за договором, внаслідок чого вони припинилися (стаття 599 Цивільного кодексу України та стаття 203 Господарського кодексу України).

Згідно частини 7 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об*єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населенного пункту, передбаченої цією статтею.

У відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 331, 599, 629 Цивільного кодексу України, статтями 193, 203 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 25.03.2015 р.

Суддя П.В. Хотенець