РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015Справа №910/21652/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Звенигородський сироробний

комбінат";

до Фізичної особи-підприємця Черкової Вікторії Юріївни;

про стягнення 223 130,01 грн.

Суддя О. В. Мандриченко

Представники:

Від позивача: Бабенко С. В., представник, довіреність № б/н від 02.01.2015 р.;

Від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 210 532,66 грн., пеню в розмірі 10 832,34 грн., 3% річних в сумі 1 765,01 грн. та 4 462,60 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 17.03.2015 року.

У судовому засіданні 17.03.2015 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив суд задовольнити позов повністю.

Відповідач не направив в судове засідання своїх повноважних представників, не надав письмовий відзив на позовну заяву, а також не заперечив позовні вимоги по суті.

Відповідно до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 05.06.2014 № 01-06/745/2014 "Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" неможливість надсилання будь-яких поштових відправлень на адресу учасників судового процесу, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях України, повинна бути підтверджена відповідною довідкою (листом) підприємства зв'язку.

Форму відповідного документа законодавчо не визначено. Отже, ним може бути будь-який документ, виданий (надісланий) будь-якому адресатові підприємством зв'язку за підписом керівника (заступника керівника, іншої уповноваженої особи) такого підприємства, що свідчив би про неможливість пересилання поштової кореспонденції до Автономної Республіки Крим і міста Севастополя.

Листом від 23.06.14 вих. № 30-626 УДППЗ "Укрпошта" повідомила господарський суд м. Києва про те, що у зв'язку із силовим захопленням АР Крим та м. Севастополь та блокуванням усіх об'єктів поштового зв'язку УДППЗ "Укрпошта" на території півостріву, національний оператор змушений тимчасово припинити прийом і доставку пошти в напрямку до АР Крим та м. Севастополь до врегулювання ситуації. Враховуючи викладене, на даний час, приймання поштових відправлень до АР Крим та м. Севастополь об'єктами поштового зв'язку УДППЗ "Укрпошта" не здійснюється (копію вказаного листа залучено судом до матеріалів справи).

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, суд зазначає, що ухвалу суду про порушення провадження у справі від 20.02.15 було надіслано до Єдиного державного реєстру судових рішень - бази даних судових рішень, створеної відповідно до Закону України "Про доступ до судових рішень" від 22 грудня 2005 року. Отже, ознайомитись з текстом ухвали відповідач міг через мережу Інтернет за адресою: reyestr.court.gov.ua.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між Відкритим акціонерним товариством «Звенигородський сироробний комбінат» (далі - підприємство) та Фізичною особою-підприємством Черковою Вікторією Юріївною (далі - дистриб'ютор) 30 жовтня 2009 року було укладено договір дистрибуції на продаж продукції № 90 (далі - договір), відповідно до умов якого підприємство зобов'язується продати молочну продукцію (далі - продукція) дистриб'ютору під реалізацію, відвантажити її за власний рахунок на підставі накладних, в яких сторони визначають номенклатуру, ціну та кількість продукції, що відвантажується та за власний рахунок здійснити доставку автомобільним транспортом (п. 5.1., п. 5.4. договору).

Відповідно до умов договору дистриб'ютор зобов'язується прийняти попередньо погоджений перелік продукції відповідно до накладних, оплатити її та реалізувати на умовах та в строки передбачені договором (п.п. 1.1., 5.1. договору).

Згідно п. 1.2. договору вид, асортимент та кількість продукції, зазначається в накладних документах, що є невід'ємною частиною вказаного договору.

Пунктом 4.5. договору передбачається, що розрахунок за продукцію дистриб'ютор здійснює шляхом передоплати, банківським переказом коштів на розрахунковий рахунок або в касу підприємства, де датою її отримання вважається дата зазначена в накладних документах. Перехід права власності на продукцію відбувається в момент отримання продукції дистриб'ютором, після підписання накладних згідно п. 5.2. договору.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 5 від 19.06.2013 р. до договору, розрахунок за продукцію дистриб'ютором проводиться не пізніше 30 календарних днів з дати отримання продукції. Датою отримання вважається дата зазначена в накладних документах.

Додатковою угодою від 01.01.2014 р. до договору, дію договору було пролонговано до 31.12.2014 p., а в частині розрахунків до повного їх виконання сторонами.

Відповідно до акту взаєморозрахунків від 31.12.2013 р., підписаного та скріпленого печатками обох сторін, станом на 31.12.2013 р. заборгованість відповідача перед позивачем становила 313 184,63 грн.

Надалі, на виконання умов договору позивач протягом 2014 року поставив відповідачу товар на загальну суму 516 680,17 грн., що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідачем на користь позивача були здійсненні проплати за 2014 рік на суму 616 248,54 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень та актами-угодами про припинення грошових зобов'язань заліком.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачем було здійснено повернення продукції на загальну суму 3 083,60 грн., що підтверджується видатковими накладними на повернення.

Позивач зазначає, що відповідач в порушення умов договору не здійснив повного розрахунку з ним за поставлений товар, у зв'язку з чим у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 210 532,66 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. При цьому господарський суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1-2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вище вказувалося, відповідач зобов'язаний оплатити переданий йому у власність товар протягом 30-ти календарних днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду доказів відсутності заявленої до стягнення суми заборгованості або ж доказів її перерахування на користь позивача, так само як і доказів належного виконання грошових зобов'язань за договором № 90 від 30.10.2009 р.

Зважаючи на встановлені судом обставини справи, наведені норми чинного законодавства та умови угоди сторін, позовні вимоги про стягнення основного боргу видаються обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд також стягнути з відповідача 10 832,34 грн. пені та 3% річних у сумі 1 765,01 грн.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами пункту 7.2 договору передбачена відповідальність дистриб'ютора за порушення строків проведення розрахунку у вигляді пені в розмірі 1 % від суми невиконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, який доданий до позовної заяви, суд вважає його обґрунтованим, у зв'язку з чим вимоги про стягнення пені підлягає задоволенню в сумі 10 832,34 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних, який доданий до позовної заяви, суд вважає його обґрунтованим, та задовольняє вимогу про стягнення 3% річних у сумі 1 765,01 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Черкової Вікторії Юріївни (99055, м. Севастополь, Ленінський район , проспект Генерала Острякова, буд. 191, офіс 7; ідент. код ) на користь Публічного акціонерного товариства «Звенигородський сироробний комбінат» (20200, Черкаська область, м. Звенигородка, вул. К. Маркса, 35-А; ) 210 532 (двісті десять тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 66 коп. основного боргу, 10 832 (десять тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 34 коп. пені, 1 765 (одну тисячу сімсот шістдесят п'ять) грн. 01 коп. трьох процентів річних та 4 462 (чотири тисячі чотириста шістдесят дві) грн.60 коп. витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 20.03.2015 р.