номер провадження справи 7/19/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015 Справа № 908/735/15-г

За позовом: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Запоріжжя.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека - Магнолія", м.Запоріжжя.

Суддя Кутіщева - Арнет Н.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. № 2035 від 24.04.2012р.

від відповідача: не з'явився.

До господарського суду Запорізької області звернувся позивач з позовною заявою про стягнення 38317 грн. 51 коп., яка складається з 29216 грн. 39коп. суми основного боргу з відшкодування спожитих комунальних та експлуатаційних послуг, 7409 грн. 10 коп. інфляційних витрат, 1692 грн. 02 коп. суми 3% річних.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відшкодування експлуатаційних та комунальних послуг та 3 % річних, нарахованих на заборгованість з відшкодування експлуатаційних та комунальних послуг мотивовані тим, що 14.04.2011р. між сторонами укладено договір оренди нежитлового вбудованого приміщення № 14/14/11-14/Г-30, на виконання якого позивач передав у строкове платне користування відповідачу відокремлене вбудоване нежитлове приміщення з окремим входом загальною площею 74,3 кв.м., яке знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач в порушення умов договору не виконав свої зобов'язання з відшкодування експлуатаційних та комунальних послуг в строк, визначений у договорі, в результаті чого у ТОВ "Аптека-Магнолія" виникла заборгованість з відшкодування експлуатаційних та комунальних послуг за період: з липня 2012р. . по липень 2013р. в розмірі 29216грн. 39коп. Крім того, позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення 7409 грн. 10коп. суми індексу інфляції та 1692грн. 02коп. - 3% річних, нарахованих на заборгованість з відшкодування експлуатаційних та комунальних послуг. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 541, 544, 610, 611, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України та ст.ст. 174, 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 05.02.2015р. порушено провадження по справі, судове засідання призначено на 16.02.2015р.

Ухвали суду були направлені на адреси сторін, в установленому законом порядку та в строк.

Судовий процес ведеться без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу.

Представники сторін в судове засідання, розпочате 16.02.2015р. не з'явились.

16 лютого 2015р. від позивача, на адресу суду надійшла заява про відкладення судового засідання, в зв'язку з неможливістю явки позивача в судове засідання та направлення повноважного представника для участі у справі.

Заява подана згідно зі ст. 22 ГПК України, судом прийнята до розгляду. Але, суд звертав увагу позивача, що зайнятість юриста в іншому судовому процесі не є поважною причиною для неявки в судове засідання іншого представника чи самого позивача.

Відповідач про причини неявки свого представника суд не повідомив. Вимоги суду, викладені в ухвалі від 05.02.2015р. не виконав без поважних причин.

Ухвала суду про порушення провадження по справі була направлена на адреси сторін в установлений законом строк, на адресу господарського суду поштовим відділенням не поверталась.

Згідно п. 1.8 постанови пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування ГПК України", 3.9.2. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК (1798-12), з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК) (1798-12), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу, в судове засідання, не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови. Підпункт 3.9.2 підпункту 3.9 пункту 3 доповнено абзацом згідно з Постановою Вищого господарського суду N 3 ( v0003600-13 ) від 16.01.2013 \

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 28 ГПК України, сторони (керівники) зобов'язані забезпечити явку представників в судове засідання, або особисто прийняти участь в судовому процесі.

Крім того, неявка в судове засідання представників сторін не звільняє сторони від обов'язку і не позбавляє можливості надати необхідні матеріали, які судом витребувані (ухвала від 05.02.2015р.) чи сторони хотіли б надати до справи.

З метою надання сторонам додаткового часу для належної підготовки до судового засідання та надання всіх витребуваних документів, судове засідання відкладалось до 02.03.2015р., в межах строку, передбаченого ст. 69 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні, продовженому 02.03.2015р. підтримав позовні вимоги про стягнення заборгованості з відшкодування експлуатаційних та комунальних послуг, а також суми індексу інфляції та 3 % річних, нарахованих на заборгованість з відшкодування експлуатаційних та комунальних послуг.

В судовому засіданні, продовженому 02.03.2015р. представником позивача заявлено усне клополтання про відкладення судового засідання.

Клопотання судом залишено без задоовлення, поскільки з моменту порушення провадження у справі (ухвала суду про порушення провалдження у справі від 05.02.2015р.) у сторні було достатньо часу для належнгго викоанння вимог суду та надання всіх витребуіваних матеріалів. Крім того, судове засідання вже відкладелось за клопотанням позивача. Як вже судом зазаначалось, зайнятість юристів в інших судових засіданнях не є поважною причиною для неявки в судові засідання по даній справі та невикоанння вимог суду.

Представник відповідача в судове засіджання, продовжене 02.03.2015р. не з"явився повторно, про причини неявки свого представника суд не повідомив.

Судовий процес здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Спір розглянуто згідно зі ст. 75 ГПК України, по наявних у справі матеріалах.

Судовий процес завершено 02.03.2015р. оголошенням вступної та резолютивної частин рішення в присутності представника позивача.

Дослідивши надані сторонами матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності нарахування та стягнення позивачем суми боргу по відшкодуванню експлуатаційних та комунальних послуг, суми індексу інфляції та 3 % річних, нарахованих на заборгованість з відшкодування експлуатаційних та комунальних послуг за договором оренди нежитлового вбудованого приміщення № 14/14/11-14/Г-30, укладеного між 14.04.2011р. між Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аптека - Магнолія".

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За своєю правовою природою правочин по даній справі є договором оренди.

Згідно ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

14.04.2011р. між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ "Аптека-Магнолія" (орендар) укладено договір оренди нежитлового вбудованого приміщення № 14/04/11-14/Г-30, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець на правах власника передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, а саме: відокремлене вбудоване нежитлове приміщення, з окремим входом, загальною площею 74,3 м2, яке знаходиться на першому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальною вартістю 205 080,00 грн. станом на 12.04.2011р.

Призначення приміщення (мета використання) - під аптеку ТОВ "Аптека-Магнолія" (п.1.2. договору).

Згідно з п.п. 1.3., 2.5. договору, вступ орендаря в користування майном наступає одночасно з підписанням сторонами акту прийому-передачі вказаного майна. Майно вважається переданим/прийнятим в користування чи повернутим з користування з моменту підписання акту прийому-передачі. Датою передання/приймання майна є дата підписання акта прийому-передачі. За відсутності такого акта сторони не мають права посилання на інші докази часу приймання/передання майна, окрім випадку необґрунтованого ухилення однієї із сторін від підписання акту.

01.06.2011р. сторони склали та підписали акт прийому-передачі нежитлового приміщення в оренду згідно договору оренди нежитлового приміщення №14/04/11-14/Г-30 від 14.04.2011р., відповідно до якого орендодавець (ФОП ОСОБА_1.) передає, а орендар (ТОВ "Аптека-Магнолія") приймає в строкову платну оренду відокремлене вбудоване нежитлове приміщення з окремим входом загальною площею 74,3 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку, розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул. Гудименка, 30, прим. № 76, загальною вартістю 205080,00грн.; орендодавець передає орендарю в оренду нежитлове приміщення після проведеної реконструкції під аптеку і введення об'єкта в експлуатацію згідно акту державної приймальної комісії; приміщення повністю пристосоване та відповідає вимогам для здійснення аптечної господарської діяльності, знаходиться в належному технічному стані, також в належному технічному та функціонуючому стані знаходиться усе обладнання, устаткування (додаток № 2) та комунікаційні системи (водо -, теплопостачання, електромережі, каналізації, телефонного зв'язку та інше).

Відповідно до п. 3.1. договору, сторони домовились, що вартість оренди приміщення за повний місяць оренди становить 17200 грн. В склад орендної плати не входить ПДВ.

Орендна плата нараховується починаючи з 16-го дня з дня підписання акту прийому-передачі, щомісяця і сплачується орендарем щомісяця у гривнях безготівковим переказом на розрахунковий рахунок орендодавця до 15-го числа поточного місяця, згідно наданих орендодавцем рахунків (п. 3.2 договору).

Згідно із п. 3.5. договору, орендна плата збільшується на 15% кожні 12 місяців, починаючи від дня підписання акту прийому-передачі, але не частіше одного разу на рік і не раніше ніж через 12 місяців з дня, з якого починається нарахування орендної плати. Сторони узгодили, що орендна плата індексації на індекс інфляції не підлягає.

В склад орендної плати не входять витрати за споживання електро-, теплоенергії та води, користування телефонним зв'язком, комунальні, експлуатаційні витрати та будь-які інші витрати, пов'язані з експлуатацією приміщень (п. 3.7. договору).

Відповідно до п. 3.8. договору оренди орендар компенсує орендодавцю вартість спожитих комунальних послуг (експлуатаційні витрати, витрати за центральне опалення, електроенергію, комунальні послуги, послуги телефонного зв'язку та інше) на підставі виставленого орендодавцем рахунку, з доданням до нього копій рахунків відповідних спеціалізованих організацій. Оплата орендарем здійснюється на протязі 5-ти робочих днів з дня надання орендодавцем такого рахунку.

Згідно з п. 4.2. договору оренди, орендар зобов'язався понад суми орендної плати відшкодовувати експлуатаційні та комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, каналізування, опалення, електропостачання, послуги телефонного зв'язку).

Орендодавець, у відповідності до п. 6.2. договору оренди, зобов'язався своєчасно, щомісяця, надавати орендарю рахунки до сплати за оренду та компенсаційні рахунки за спожиті орендарем експлуатаційні, комунальні послуги, послуги телефонного зв'язку та інші послуги.

ТОВ «Едванс» виставило позивачу (ФОП ОСОБА_1.) рахунки на відшкодування експлуатаційних та комунальних послуг на загальну суму 29216грн. 39 коп.

Таким чином, позивачем не було надано рахунків спеціалізованих організацій, виставлених ними на ім'я ОСОБА_1, не підтверджено сплату саме позивачем заборгованості з відшкодування експлуатаційних та комунальних послуг спеціалізованим організаціям за період: з липня 2012р. по липень 2013р. у розмірі 29216грн. 39коп. та не надано жодного доказу в підтвердження договірних відносин з спеціалізованими організаціями або ТОВ "Едванс", на підставі яких позивач повинен компенсувати експлуатаційні та комунальні послуги.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у відповідача не настало зобов'язань по відшкодуванню вартості комунальних та експлуатаційних послуг, тому в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з відшкодування експлуатаційних та комунальних послуг слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про стягнення суми індексу інфляції та 3 % річних, нарахованих на заборгованість з відшкодування експлуатаційних та комунальних послуг у слід зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що оскільки у відповідача не настало зобов'язань по відшкодуванню вартості комунальних та експлуатаційних послуг за договором оренди, тому відповідно не настало зобов'язань по сплаті суми індексу інфляції та 3 % річних, нарахованих на заборгованість з відшкодування експлуатаційних та комунальних послуг, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" передбачено, що рішення з господарського спору повинно прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, с достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Пунктом 4 зазначеної Постанови передбачено, що, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні в мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування й ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, в задоволені позову слід відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача, згідно ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 22, 28, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека - Магнолія" відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його підписання.

Дата підписання рішення « 06» березня 2015р.

Присутньому представнику в судовому засіданні судом 02.03.2015р. роз'яснена ст.87 ГПК України.

Суддя Н.С. Кутіщева-Арнет