РІШЕННЯ

"24" лютого 2015 р.Справа № 921/17/15-г/7

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

розглянув матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Бекерай" вул. Вокзальна, 3, м.Кременець, Тернопільська область, 47003

до Приватного підприємства "Захід-Хліб-Збут-2002" вул. Гайова, 44а, м.Тернопіль, 46008

про визнання недійсним п.6.3. Договору поставки №021412 від 14.12.2012р. укладеного між ПП"Захід-Хліб-Збут-2002" та ПП"Бекерай".

За участю представників сторін:

позивача: Панченко А.В. довіреність №3 від 06.01.2015р.;

відповідача: Іванців Ю.С., довіреність № б/н від 21.11.14р., представник відповідача

Пальцан Н.М., довіреність № б/н від 09.12.14 р., представник відповідача

Суть справи:

Приватне підприємство "Бекерай" звернулося з позовом про визнання недійсним п.6.3 Договору поставки №021412 від 14.12.2012р. укладеного між ПП"Захід-Хліб-Збут-2002" та ПП"Бекерай".

Учасникам судового процесу оголошено склад суду та роз'яснено їх права і обов'язки передбачені ст. 22 ГПК України.

Ухвалою суду від 10.02.2015р. розгляд справи відкладено за клопотанням позивача на 24.02.2015р.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просить суд його задовольнити на підставі п.1 ст.215 Цивільного кодексу України,так як оскаржувана умова договору передбачає подвійну відповідальність,а тому не відповідає вимогам закону та суперечать ч.1 ст. 61 Конституції України ,згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідач проти позовних вимог заперечує,посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність нормами права. Представники в судовому засіданні на обґрунтування заявлених доводів просять суд звернути увагу на те,що:- позивач дійшов помилкового висновку щодо подвійної відповідальності,оскільки п.6.3 договору передбачає відповідальність у вигляді сплати штрафу за порушення грошового зобов'язання понад чотирнадцять календарних днів від граничної дати оплати і є додатковою відповідальністю,а не подвійною ,враховуючи сплату пені за кожен день прострочення платежу;- нормами господарського законодавства не заборонено передбачати в умовах господарського договору одночасно ,як забезпечення виконання зобов'язань, стягнення пені та штрафу,які є формами неустойки згідно ст.549 ЦК України, та видами штрафних санкцій згідно ст.230ГК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановлено:

- між Приватним підприємством "Захід-Хліб-Збут-2002" (надалі Постачальник), в особі директора Карела Ігора Андрійовича, який діє на підставі контракту та Приватним Підприємством "Бекерай" (надалі Покупець), в особі директора Добровольської Ніни Павлівни, яка діяла на підставі статуту, укладений договір поставки №021412 від 14.12.2012р., відповідно до якого сторони взяли на себе зобов'язання:

- Постачальник зобов'язується постачати (передавати у власність) своїм автотранспортом та за свій рахунок Покупцю окремими партіями борошно пшеничне в кількості, асортименті та вартості, усно погодженій сторонами, та визначеній у видаткових накладних (п.п.1.1,1.2,2.1,3.3 умов договору);

- Покупець зобов'язується приймати товар та сплачувати вартість кожної партії визначеної у національній валюті (гривня) та відображеної у видатково - прибуткових накладних , на рахунок Постачальника протягом чотирнадцяти календарних днів з моменту поставки товару,при цьому момент переходу права власності та ризиків на товар відбувається в момент відвантаження товару на складі Покупця (п.п.1.1,3.4,3.5,4.1,4.3-4.5 умов договору);

- у випадку прострочення оплати партії товару, Покупець сплачує Постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день прострочення (п.6.2 умов договору);

- у випадку не виконання Покупцем взятих на себе зобов'язань по оплаті товару понад чотирнадцять календарних днів із дня закінчення граничного терміну оплати, він додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 15% від суми вартості поставленої партії товару (п.6.3 умов договору).

- строк дії договору встановлений до повного виконання сторонами зобов'язань (9.1 умов договору).

Позивач просить визнати недійсним п.6.3 умов договору поставки №021412 від 14.12.2012р., оскільки під час його укладання допущено порушення вимог чинного законодавства України щодо відповідальності Покупця за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання .

Суд, на підставі ст. 43 ГПК України, давши оцінку поданим сторонами доказам та наведеним доводам, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

При цьому суд виходив з наступного:

- відповідно до ст. 173-175 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарське зобов'язання, одним з видів якого є майново -господарське зобов'язання (цивільно -правове), виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання регулюються нормами Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року (далі ЦК України) з урахуванням особливостей ГК України;

- згідно ст. 11 ЦК України, 174 ГК України, підставою для виникнення таких зобов'язань є договори та інші правочини;

- загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, згідно п.1 якої - зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1,3 ст. 215 ЦК України);

- відповідно до ст.ст.180,181 ГК України та ст.ст. 203, 207, 638, 639,654 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, при цьому істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті, умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, воля сторін (його зміст) зафіксована в одному або кількох документах, який підписаний сторонами. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими нормами ГК України та положеннями ЦК України, при цьому за погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу (ст.199 ГК України).

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції,при цьому штрафними санкціями у господарському кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.2ст.193,ч.1ст.126.ч.2ст.217,ч.1ст.218, ч.1ст.230 ГК України).

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею),якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання,при цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання,а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ч.1ст.546 ,ст.549 ЦК України) .

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі, в т.ч. у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ч.3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Право учасників господарських відносин передбачити у договорі одночасне стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України,згідно якої за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф, тобто штраф законодавець визначив як додаткову відповідальність за порушення строків виконання зобов'язань.

Слід зазначити, що не залежно від того, що вищезазначена норма регулює санкції щодо належності сторони договору до державного сектора економіки, разом з тим враховуючи, що забезпечення рівного захисту державою усіх суб'єктів господарювання є одним із загальних принципів господарювання в Україні, а тому сторони вільні щодо вибору засобів захисту, в тому числі і у такий спосіб передбачений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як встановлено матеріалами справи, сторони договору передбачили пунктом 6.3 договору саме додаткову відповідальність у розмірі 15% від суми вартості поставленої партії товару за невиконання Покупцем грошового зобов'язання понад 14 календарних днів із дня закінчення граничного терміну оплати,тобто разова санкція , а п.6.2 договору передбачена сплата пені за кожен день прострочення оплати товару, а тому дані засобу захисту не суперечать ст. 61 Конституції України.

Отже, сторони передбачили договором відповідальність за порушення виконання грошового зобов'язання відповідно до норм господарського та цивільного законодавства, а тому доводи позивача є помилковими щодо подвійної відповідальності за одне і теж правопорушення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.33, 43,49, 82, 84 ГПК України господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1.В позові відмовити.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня підписання рішення через місцевий господарський суд.

Повний текс рішення виготовлений 06.03.2015року.

Суддя М.С. Стадник