КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2015 р. Справа№ 910/27314/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Лещенко Н.С. - за дов.

від відповідача: Шаповал Б.А. - за дов.

від третьої особи: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Уманьавтодор»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2015

у справі № 910/27314/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Уманьавтодор»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Г.В.

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Уманьавтодор» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (Банк) про визнання виконавчого напису № 281, виданого 28.08.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Г.В., таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що виконавчий напис № 281, виданий 28.08.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Г.В, є незаконним, а дані нотаріальні дії вчинені з порушенням вимог законодавства, оскільки заборгованість позивача за Кредитним договором № 3804-22-10 від 20.07.2010 не є безспірною.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2015 у справі № 910/27314/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що виконавчий напис від 28.08.2014, виданий (вчинений) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Г.В., зареєстрований в реєстрі за № 281, є таким, що відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат» та діючому законодавству України. Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог про визнання виконавчого напису № 281, виданого 28.08.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Г.В. таким, що не підлягає виконанню, позивачем суду не надано.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2015 у справі № 910/27314/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник наголошує на тому, що між позивачем та відповідачем у справі наявні спірні взаємовідносини, що свідчить про помилковість висновку суду першої інстанції щодо безспірності заборгованості боржника та вказує на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача у справі було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2015 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 12.03.2015.

04.03.2015 та 05.03.2015 від представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕКС-РАЙТ» та Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» відповідно через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшли клопотання про заміну сторони у справі, у яких представники просили суд замінити відповідача у справі - Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕКС-РАЙТ».

Вказані клопотання мотивовані тим, що між відповідачем (клієнтом) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕКС-РАЙТ» (фактором) 22.01.2015 було укладено Договір факторингу № 6082-20/15-7 (далі, Договір факторингу), за умовами якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕКС-РАЙТ» перейшло право грошової вимоги (заміна сторони в зобов'язанні) за Кредитним договором № 3804-22-10 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 20.07.2010 (далі, Кредитний договір) з додатковими угодами та додатками до нього, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Публічним акціонерним товариством «Уманьавтодор». У пункті 2.3. Договору факторингу сторони погодили, що разом з відступленням права вимоги за Кредитним договором, Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» відступає факторові права вимоги за договором забезпечення, яким забезпечується виконання боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором, зокрема, за Договором застави № 48872-49.12 від 13.06.2013, посвідченим приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 195 (далі, Договір застави).

На виконання Договору факторингу 30.01.2015 між ТОВ «Фінансова компанія «ЕКС-РАЙТ» та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено договір про відступлення права вимоги за Договором застави № 48872-49.12 від 13.06.2013.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕКС-РАЙТ» набуло прав та обов'язків кредитора по відношенню до Публічного акціонерного товариства «Уманьавтодор» за Кредитним договором № 3804-22-10 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 20.07.2010 з додатковими угодами та додатками до нього, а також за Договором застави № 48872-49.12 від 13.06.2013, про що Банк повідомив позивача своїм листом № 722/25 від 03.02.2015, який позивач отримав 10.02.2015 (копія листа додана позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 12.03.2015).

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 512, 514, 1077 Цивільного кодексу України та статтею 25 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 замінено відповідача у справі № 910/27314/14 Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» його процесуальним правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕКС-РАЙТ» (далі, відповідач або ТОВ «ФК «ЕКС-РАЙТ»); у зв'язку із неявкою у судове засідання третьої особи, розгляд справи відкладено на 19.03.2015.

17.03.2015 від представника ТОВ «ФК «ЕКС-РАЙТ» через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив суд апеляційну скаргу позивача задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити, а також клопотання про долучення до матеріалів справи копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 30.01.2015 та копії акту приймання-передачі права вимоги за Договором факторингу № 6082-20/15-7 від 22.01.2015.

Вказані документи були оглянуті колегією суддів у судовому засіданні 19.03.2015 та долучені до матеріалів справи.

Третя особа у судове засідання 19.03.2015 не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, письмового відзиву на апеляційну скаргу не надала, про поважні причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Зважаючи на те, що неявка третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами та у відсутності третьої особи.

Представники позивача та відповідача у судовому засіданні підтримали доводи, викладені у апеляційній скарзі позивача, просили її задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу позивача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з огляду на наступне:

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як підтверджується матеріалами справи, 20.07.2010 між Акціонерним банком «Київська Русь» (перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь») та Відкритим акціонерним товариством «Уманьавтодор» (перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Уманьавтодор») було укладено Кредитний договір № 3804-22-10 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) (далі, Кредитний договір), за умовами якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію та в її межах надає кредитні кошти на наступних умовах:

- ліміт кредитування: 15 000 000,00 грн.;

- строк кредитної лінії: з 20.07.2010 року по 19.07.2011 року включно;

- ціль використання коштів: поновлення обігових коштів;

- процентна ставка: 23% річних;

- процентна ставка у випадку невиконання позичальником п. 6.1.12. цього Договору: 35% річних.

Під час дії Кредитного договору до нього були внесені зміни, з урахуванням яких кредит надано на наступних умовах:

- ліміт кредитування - 50 000 000,00 (П'ятдесят мільйонів гривень 00 коп.) гривень;

- строк кредитної лінії - по 31 грудня 2013 року;

- процентна ставка - 28,0 % процентів річних, а починаючи з 01 липня 2013 року у розмірі 23,0 % проценти річних;

- процентна ставка у випадку невиконання Позичальником п. 6.1.12 Кредитного договору - 35 % процентів річних.

У свою чергу, боржник зобов'язувався в порядку, передбаченому Кредитним договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитною лінією (пункти 6.1.1., 6.1.2. Кредитного Договору).

13.06.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (заставодержатель) та позивачем (заставодавець) укладено Договір застави № 48872-49.12 (далі, Договір застави), посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 195, за умовами якого для забезпечення виконання основного зобов'язання (зобов'язання за Кредитним Договором № 3804-22-10 від 20.07.2010) заставодавець передав, а заставодержатель прийняв в заставу належні заставодавцеві на праві власності транспортні засоби згідно переліку, визначеного у додатку № 1 до договору застави (том 1, а.с. 80-82).

Відповідно до пункту 1.5. Договору застави, на період дії цього Договору предмет застави залишається у володінні та користуванні Заставодавця та буде знаходитись за адресою: м. Умань, вул. Артема, 141.

Пунктом 3.1.15. Договору застави передбачено, що заставодержатель має право самостійно обирати порядок звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до пункту 5.1. Договору застави, заставодержатель набуває права звернути стягнення на предмет застави у будь-який час незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання договору у разі настання одного з наступних випадків, зокрема:

- якщо у момент настання строку виконання основного зобов'язання воно не буде виконане належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (або його частини) та/або при повній або частковій несплаті процентів, неустойки у встановлені Кредитним договором строки (пункт 5.1.1. Договору застави);

- у випадку невиконання заставодавцем будь-яких інших обов'язків, передбачених Кредитним договором.

Згідно з п. 5.3 Договору застави, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави будь-яким способом, не забороненим чинним законодавством України за власним вибором, в тому числі, на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Строк повернення кредитних коштів настав 31.12.2013.

Як вбачається із матеріалів справи, у зв'язку з невиконанням умов Кредитного договору № 3804-22-10 від 20.07.2010, Банком на адресу ПАТ «Уманьавтодор» направлено повідомлення № 4243/16 від 01.07.2014 про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання та зазначено про звернення стягнення на предмет застави у разі непогашення у 30-денний термін заборгованості по Кредитному договору.

Оскільки позивач не вчинив дій щодо погашення заборгованості за Кредитним договором № 3804-22-10 від 20.07.2010, ПАТ «Банк «Київська Русь» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Г.В. з заявою від 28.08.2014, на підставі якої тією ж датою приватним нотаріусом Івановою Г.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 281, яким запропоновано звернути стягнення на рухоме майно - транспортні засоби (згідно переліку транспортних засобів, зазначеного у додатку № 1 до Договору застави № 48872-49.12 від 13.06.2013).

Колегія суддів вважає позовні вимоги ПАТ «Уманьавтодор» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно частин 1, 2 статті 590 Цивільного кодексу України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду (частина 1, 6 статті 20 Закону України «Про заставу»).

Згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до частини 5 пункту 8 Роз'яснення Вищого господарського суду України від 24.12.1999 № 02-5/602 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням Закону України «Про заставу» виконавчий напис може бути вчинено лише коли подані документи підтверджують безспірність заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло - у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). За наявності спірних взаємовідносин, а також у разі закінчення зазначеного річного строку, справа підлягає розглядові в господарському суді.

З огляду на вищезазначені норми права, при вирішенні спорів, предметом яких є встановлення законності вчинення виконавчого напису нотаріусом шляхом звернення стягнення на майно, передане в заставу, принциповим вважається встановлення судом факту безспірності заборгованості.

Недотримання цих правил є перешкодою для вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки/застави.

Із доданих позивачем до матеріалів справи документів вбачається, що 16.07.2014 Господарським судом Черкаської області було порушено провадження у справі № 925/1221/14 за позовом ПАТ «Банк «Київська Русь» до ПАТ «Уманьавтодор» про стягнення заборгованості з ПАТ «Уманьавтодор» за Кредитним договором № 3804-22-10 від 20.07.2010 на відкриття відновлювальної кредитної лінії в національній валюті.

Також, ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 16.04.2014 було порушено провадження по цивільній справі за позовною заявою ПАТ «Банк «Київська Русь» до ПАТ «Уманьавтодор» та Сапаєва Б.С. про стягнення заборгованості по Кредитному договору № 3804-22-10 від 20.07.2010. В межах даної справи розглядається також зустрічний позов ПАТ «Уманьавтодор» до ПАТ «Банк «Київська Русь» про визнання недійсним Кредитного договору № 3804-22-10 від 20.07.2010.

Тобто, станом на 28.08.2014 (дата вчинення виконавчого напису нотаріусом) між сторонами Кредитного договору існував спір з приводу наявності та розміру заборгованості за Кредитним договором, а також щодо дійсності Кредитного договору, що спростовує висновки суду першої інстанції щодо безспірності заборгованості боржника.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а відповідачем на підтвердження безспірності своїх вимог, як вбачається із матеріалів справи, не було подано нотаріусу первинних документів, щодо видачі кредиту, здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем зазначеного у виконавчому написі, були безспірними.

Таким чином, судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки діям третьої особи при вчиненні виконавчого напису щодо встановлення в порядку, передбаченому статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безспірності вимог стягувача, у зв'язку з чим суд прийшов до помилкового висновку щодо безспірності заборгованості.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України (пункт 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам»).

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Уманьавтодор» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Уманьавтодор» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2015 у справі № 910/27314/14 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2015 у справі № 910/27314/14 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Уманьавтодор» задовольнити повністю.

Визнати виконавчий напис № 281, виданий 28.08.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Г.В., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕКС-РАЙТ» (01004, м. Київ, вул. Горького, буд. 9; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Уманьавтодор» (21021, м. Вінниця, вул. 600 річчя, буд.17; ) 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи № 910/27314/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх