ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"25" березня 2015 р. Справа № 911/1212/15

Суддя Лутак Т.В., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Еффіус Груп»

до боржника Дочірнього підприємства «Фуршет Регіон»

про порушення справи про банкрутство

встановила:

До господарського суду Київської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Еффіус Груп» б/н від 23.03.2015 (вх. № 1271/15 від 23.03.2015) про порушення справи про банкрутство Дочірнього підприємства «Фуршет Регіон» в порядку статей 10, 11, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у зв'язку з неспроможністю останнього сплатити борг в сумі 501 973, 88 грн.

Дослідивши матеріали заяви про порушення справи про банкрутство, суд дійшов висновку, що зазначена заява не може бути прийнята судом до розгляд з підстав невідповідності її вимогам VIII розділу Господарського процесуального кодексу України та статтям 10, 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом. Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника. До складу цих вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до заяви про порушення справи про банкрутство додаються: докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом він не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази того, що сума безспірних вимог кредитора (кредиторів) сукупно становить не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, якщо інше не передбачено цим Законом; рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили; відповідна постанова органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження з виконання вимог кредитора; докази того, що сума вимог кредитора (кредиторів) не забезпечена повністю заставою майна боржника (за наявності застави).

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів заяви про порушення справи про банкрутство б/н від 23.03.2015 (вх. № 1271/15 від 23.03.2015), на підтвердження безспірності вимог кредитора заявником надано копію рішення господарського суду Київської області від 26.11.2014 у справі № 911/4644/14, копію наказу господарського суду Київської області від 29.12.2014 у справі № 911/4644/14, копію постанови відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2015 з виконання наказу від 29.12.2014 у справі № 911/4644/14, що свідчить про те, що станом на день звернення до суду із заявою про порушення справи про банкрутство не пройшло трьох місяців після встановленого для їх погашення строку.

Посилання заявника на абз. 4 п. 12 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 р. № 01-06/606/2013 не береться судом до уваги, оскільки в даному абзаці йдеться про регулювання відносин у разі звернення боржника, а не кредитора до суду із заявою про порушення справи про банкрутство.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Згідно з ч. 7 ст. 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до заяви кредитора додаються докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.

Частиною 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Статтею 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що з метою забезпечення державних органів та учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб (підприємців) створюється Єдиний державний реєстр.

Відповідно до приписів ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи-підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Таким чином, у випадках, передбачених ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, місцезнаходження (місце проживання) відповідача визначається за даними його державної реєстрації як суб'єкта господарювання (п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Як вбачається з матеріалів заяви про порушення справи про банкрутство б/н від 23.03.2015 (вх. № 1271/15 від 23.03.2015), заявником в якості доказів направлення боржнику копії вказаної заяви з додатками надано опис вкладення у цінний лист від 23.03.2015 на ім'я ДП «Фуршет Регіон», в якому в рядку «Куди» зазначено 08205, Київська обл., м. Київ, вул. Ленінградська, 6А та фіскальний чек № 7019 від 23.03.2015, в якому в рядку «Кому» зазначено Фуршет Регіон, в рядку «Куди» - 08205, Ірпінь.

Разом з тим, відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зробленого судом, вбачається, що юридична адреса боржника: 08205, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Ленінградська, будинок 6А.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що боржником отримано копію заяви про порушення справи про банкрутство та додані до неї документи, з якими заявник звернувся до суду.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» господарський суд не пізніше п'яти днів з дня надходження до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство повертає її та додані до неї документи без розгляду, якщо: заява не відповідає змісту вимог, зазначених у цьому Законі; заявник-кредитор не подав доказів неспроможності боржника виконати свої грошові зобов'язання перед кредиторами протягом трьох місяців після відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом; заявник-кредитор не надав доказів надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів; з інших підстав, передбачених статтею 63 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Закону.

Разом з тим, суд зазначає, що повернення заяви про порушення провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку після усунення допущених порушень.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та п. 3, п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Еффіус Груп» б/н від 23.03.2015 (вх. № 1271/15 від 23.03.2015) про порушення справи про банкрутство Дочірнього підприємства «Фуршет Регіон» (всього на 17 арк.) повернути заявнику без розгляду.

Суддя Т.В. Лутак