ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015 року Справа № 904/7986/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Іванов О.Г. Прокопенко А.Є.

секретар судового засідання Малик С.О.

представники сторін:

від позивача: Качур С.А. представник, довіреність №ЦПХ-15/3 від 12.01.15

від відповідача: Матусевич Ю.Я. представник, довіреність №50 від 01.01.15

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2014р. у справі №904/7986/14

за позовом Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач", м.Київ

до Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м.Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у розмірі 10956,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Державного підприємства "Придніпровська залізниця" про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 10956,10 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2014р. у справі №904/7986/14 (суддя - Татарчук В.О.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач розрахувався з позивачем за фактично отриманий товар. При цьому, суд встановив факт нестачі товару (дизельного пального та вугілля), відвантаженого за спірним договором, та дійшов висновку про те, що нестача виникла не з вини залізниці. Судове рішення обґрунтовано приписами статей 525, 526, 670, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 52, 129 Статуту залізниць України тощо.

Позивач - ДП МТЗЗТУ "Укрзалізничпостач", не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2014р. у справі №904/7986/14, подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом надана однобічна оцінка поданих сторонами доказів, не прийняті до уваги подані позивачем докази, тому вважає, що судом неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки викладені у рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи, а означене рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції скасувати це рішення та винести нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 10956,10 грн.

В обґрунтування вимог у апеляційній скарзі позивач посилається, зокрема, на те, що поставка продукції здійснювалась на умовах FCA (франко-перевізник) ІНКОТЕРМС 2000, тому позивач вважається таким, що виконав свої зобов'язання по відвантаженню з моменту передачі товару перевізнику і не несе відповідальності за нестачу товару, що виникла після передачі товару транспортній організації (перевізнику), оскільки з моменту передачі майна перевізнику право власності на товар перейшло набувачу цього майна за договором, тобто до відповідача. Вказує, що судом не враховано зазначені у позовній заяві норми міжнародного права, що послугувало неправильному визначенню моменту передачі товару. Також позивач вказує, що суд в своєму рішенні посилається на ст. 52 Статуту залізниць України, якою передбачено вичерпний перелік випадків, коли залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу. У решті випадків вантажі, завантажені відправником, і ті, що прибули у справних вагонах, із непошкодженими пломбами відправника, а також без ознак недостачі, псування, пошкодження на відкритому рухомому складі або у критих та інших вагонах без пломб, видаються без перевірки їх кількості і стану. Натомість, відповідно до комерційних актів та актів про технічний стан вагону, вантаж прибув у справних вагонах із непошкодженими пломбами відправника і для позивача є невідомими причини переважування вагонів з спірним товаром на станціях проходження. До того ж, позивач вказує, що судом неправильно застосовані норми процесуального права під час оцінці поданих сторонами доказів. Вважає, що саме відповідач не спростував жодним чином твердження позивача про допущені порушення в прийманні спірного товару, яке, як вважає позивач, за умовами договору мало відбуватись у відповідності до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного вжитку за кількістю, затвердженою постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6. Так позивач вважає, що відповідачем були допущені такі порушення як несвоєчасне надіслання повідомлень вантажовідправнику (постачальнику) про нестачу продукції, а окрім того наявні невідповідності між даними, що зазначені у актах про видачу товару, та даними у залізничних накладних та комерційних актах про початок та закінчення приймання вантажу, що свідчить про порушення у складанні цих документів. Вказує на те, що Інструкцією № П-6 передбачено, що у разі неявки на виклик по телеграмі представника вантажовідправника або постачальника, приймання товару здійснюється в присутності представників громадськості, проте таких доказів відповідачем не надано (в документах, що були додані до претензій відсутні посвідчення на представника громадськості, представника іншого підприємства та рішення профспілки). Вказує, що комерційний акт складено тільки на вагон №65299307, а на вагон №67666701 комерційний акт відсутній, хоча в рішенні суду міститься твердження, що недостачі підтверджено комерційними актами. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на порушення відповідачем строків пред'явлення відповідних претензій тощо.

Відповідач - ДП "Придніпровська залізниця" у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, винесеним у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, а доводи скаржника є необґрунтованими, тому апеляційна скарга не може бути задоволена. Вказує, зокрема, на те, що маса вантажу визначалась відправником та декларувалась в квитанції з приймання вантажу, однак при видачі цього вантажу була виявлена його нестача, що засвідчується складеними у відповідності до чинного законодавства та умов договору комерційними актами, актами загальної форми та актами Форми №5-НП. Зазначає, що приймання продукції на станціях одержання проводилось у відповідності до вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України та згідно з умовами договору. Телеграмами викликався представник вантажовідправника та постачальника, але з причини їх неприбуття акти приймання продукції Форми №5-НП складені лише за участі представників вантажоодержувача. Цистерни прибули справними з непошкодженими пломбами, без слідів течі. Маса вантажу визначалась відправником шляхом заміру. Вважає, що усі обставини у справі вказують на те, що недостача товару сталась до його передачі покупцю. Відтак, відповідно до умов договору, рахунки на оплату за поставлене паливо акцептувались залізницею з врахуванням понаднормової нестачі, а розрахунки проведені за фактично одержану кількість палива, згідно з наказом Укрзалізниці №329-ЦЗ від 30.04.2004. Вказує на те, що позивач замість оскарження комерційних актів та причин, з яких виникли недостачі, намагається перевести спір в площину дослідження порушення відповідачем виконання умов договору стосовно сплати за поставлений товар. Таким чином, позивач, відвантаживши товар з недостачею по своїй вині намагається перекласти вину щодо недостачі товару на отримувача, не довівши при цьому ані вини отримувача (покупця за договором), ані вини перевізника (залізниці). Звертає увагу на аналогічні правові позиції, викладені в постановах Вищого господарського суду України у справі №904/2801/13 від 12.12.2013 та у справі №904/4634/13 від 18.02.2014.

Під час розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом в судовому засіданні оголошувалась перерва з 02.03.2015р. по 16.03.2015р.

В судовому засіданні 16.03.2015р. у зв'язку зі зміною складу суду розгляд справи було розпочато заново.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" (Постачальник) та Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (Покупець) укладено договір №ЦХП-20210 від 30.12.2009р. (надалі - договір), за умовами якого Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити нафтопродукти, найменування, марка, ціна і кількість яких вказується в специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору Постачальник здійснює поставку товару залізничним або автотранспортом за вантажними реквізитами Покупця на умовах та в терміни, які вказані в специфікаціях до даного договору, що надаються додатково та є невід'ємними його частинами.

Згідно з п. 3.3. договору Покупець несе всі витрати та відповідальність по прийманню, зберіганню та подальшому використанню товару, який було поставлено Постачальником.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що дата поставки товару визначається згідно умов поставки товару, що зазначені в специфікаціях до даного договору, і відповідає вимогам Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "ІНКОТЕРМС" редакції 2000 року.

Поставка товару підтверджується сторонами шляхом підписання акту прийому-передачі, який Покупець повинен підписати і повернути Постачальнику протягом 5 робочих днів після його отримання (пункт 3.5. договору).

Кількість товару, яка підлягає поставці за цим договором, вказується сторонами в специфікаціях до цього договору (п. 4.1. договору).

Згідно з пунктом 4.2. договору, прийом товару за кількістю, який поставлено в залізничній або автоцистерні здійснюється Покупцем у порядку, передбаченому Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України від 20.05.2008р. №281/171/578/155, зареєстрованої Міністерством юстиції України №805/15496 від 02.09.2008р. із складанням "Акту приймання нафтопродуктів за кількістю" за формою №5-НП. У випадку, коли виявлено нестачу товару, яка перевищує норми природних втрат та границі відносної похибки вимірювань, яка застосовується у разі нерівноцінних методів вимірювання, Покупець направляє телеграму Постачальнику та Вантажовідправнику. В подальшому копії телеграм прикладаються до претензійних матеріалів (пункт 4.3. договору).

Пунктом 6.4 договору передбачено, що розрахунок за товар здійснюється відповідно до наказу Укрзалізниці №329-ЦЗ від 30.04.2004р. "Про затвердження "Порядку розрахунків за поставлені товарно-матеріальні цінності між ДП "Укрзалізничпостач" і залізницями та обліку ведення претензійно-позовної роботи".

У пункті 9.3 договору сторони обумовили, що в усьому іншому, не передбаченому цим договором, відносини сторін регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про підтвердження відповідності" від 17.05.2001р., Господарського процесуального кодексу України, Положення про поставку продукції виробничо-технічного призначення", затверджене постановою РМ СРСР від 25.07.1988р. №888, Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів "ІНКОТЕРМС" редакції 2000 року.

Строк дії договору з 01.01.2010р. до 31.12.2014р. в частині поставки товару, а в частині оплати - до повного її виконання (11.4. договору).

На виконання умов означеного вище договору позивач здійснював поставки відповідачу товару, на оплату якого виставив рахунки ТОП13-1196 від 20.10.2013р. на суму 635014,64 грн. (а.с. 14) та ТОП13-1575 від 13.12.2013р. на суму 8327135,32 грн. (а.с. 13), а всього на загальну суму 8962149,96 грн. Відповідач зі своєї сторони за отриманий товар розрахувався частково. Не оплаченим залишився товар на загальну суму 10956,10 грн. Тому у даній справі позивачем (постачальником) було заявлено позовні вимоги до відповідача (покупця) про стягнення грошової суми 10956,10 грн. заборгованості, яка виникла як несплата повної вартості вантажу, кількість якого була визначена за перевізними документами. Ці вимоги вмотивовані посиланням на положення ст.ст. 11, 14, 334, 509, 610, 692 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України, положення Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС 2000 тощо.

Матеріалами даної судової справи підтверджено, що позивач поставив на адресу відповідача продукцію, зокрема, за наступними перевізними документами:

- за залізничною накладною №48672216 від 22.10.2013р. у залізничному напіввагоні №05299307 - антрацит (сорт Ам13-25 мм) у кількості 69000 кг, вантажовідправником якого було ТОВ ДТЕК "Ровенькиантрацит" зі станції Фащевка Донецької залізниці, а вантажоотримувачем було - ЛВЧ-2 Криворізької пасажирської вагонної дільниці на станції призначення Кривий ріг - Головний Придніпровської залізниці (а.с. 23, 24);

- за залізничною накладною №34404541 від 13.12.2013р. у залізничній цистерні №72324304 - паливо дизельне (код ООН 1202) у кількості 49903 кг, вантажовідправником якого було ТОВ "УкрРосТрансОйл" зі станції відправлення Новгород-Волинський Південно-Західної залізниці, а вантажоотримувачем було - Криворізьке локомотивне депо на станціях призначення П'ятихатки та Нікополь Придніпровської залізниці (а.с. 21);

- за залізничною накладною №34404640 від 13.12.2013р. у залізничній цистерні №74956335 - паливо дизельне (код ООН 1202) у кількості 63065 кг, вантажовідправником якого вантажовідправником якого було ТОВ "УкрРосТрансОйл" зі станції відправлення Новгород-Волинський Південно-Західної залізниці, а вантажоотримувачем було - ТНТС на станції призначення П'ятихатки Придніпровської залізниці (а.с. 22).

Як вказує позивач, у специфікаціях до договору, а також у рахунках-фактурах, виставлених на оплату за поставлену продукцію, передбачено, що поставка продукції здійснюється на умовах FCA (франко-перевізник) ІНКОТЕРМС 2000.

Поставка на умовах FCA означає, що поставка товару здійснюється шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці - станція відправника.

Згідно з пунктом "а" статті А 4 ІНКОТЕРМС 2000 поставка вважається здійсненою, якщо названим місцем поставки є площі продавця: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем, чи іншою особою, що діє від імені останнього.

Стаття Б 5 ІНКОТЕРМС 2000 передбачає, що покупець несе всі ризики втрати чи пошкодження товару з моменту, коли товар є поставленим у відповідності зі статтею А 4.

При цьому позивач вважає себе таким, що повністю виконав свої зобов'язання по відвантаженню з моменту передачі товару перевізникові та не повинен нести відповідальності за нестачу товару, яка виникла після передачі товару транспортній організації (перевізнику).

Відтак причиною спору є питання про наявність у відповідача зобов'язання сплати повну вартість за товар, який був переданий вантажовідправником перевізнику (залізниці) без зауважень у певній кількості, яка визначена у перевізних документах, проте прибув до місця його видачі із нестачею без ознак його втрати під час перевезення.

Зазначений договір за своєю правовою природою є договором поставки. Так, відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України (ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 197 Господарського кодексу України господарське зобов'язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов'язання.

Як вже вказувалось, відповідно до умов договору, поставка здійснюється, зокрема, шляхом передання товару перевізнику - залізниці. При цьому, місцем поставки за домовленістю сторін (специфікація) є станція відправника.

В силу ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України визначає, що якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Отже, зобов'язання вважаються виконаними в момент вручення товару перевізнику.

Факт такого вручення у випадку перевезення залізничним транспортом засвідчується, зокрема, квитанцією, у якій зазначаються дані про вантаж, у т. ч. маса вантажу (ст. 23 Статуту залізниць України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. №457, розділ 2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644).

Таким чином, підтвердженням факту виконання у даному випадку буде квитанція перевізника, у якій зазначено масу вантажу.

Між тим, спір у даній справі виник у зв'язку з фактами недостачі, які були виявлені під час приймання відповідачем вантажу, який надійшов на його адресу залізничним транспортом.

Як убачається із матеріалів судової справи на проміжних станціях та на станціях призначення під час прийняття означених товарів відповідачем виявлено нестачу вантажу, про що ДП "Придніпровська залізниця", відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Мінтрансу України 28.05.2002р. №334, були складені відповідні комерційні акти Форми ГУ-22:

- АА №009077/162 від 19.12.2013р. (до накладної №34404541, цистерна №72324304) про нестачу 406 кг дизельного палива. Як зазначено у цьому акті на завантажувальному люку справне ЗПП відправника 348002 Новгород-Волинський-1 варта-Універсал м 1 №Ц911020, слідів втрати та течі вантажу не було. Згідно акту про технічний стан вагону; цистерна технічно справна, обладнана справними зливними та запобіжними клапанами; контрольний, комісійний замір проводився на прямій дільниці без похилення, у складі комісії вантажоодержувач Зимова, прийомоздавальник Малигін, ВОХР Круглін, вагоннік Павленко, заступник ДС Гулега; цистерна прибула під охороною стрілка ВОХР Бережного (а.с. 50);

- АА №063467/42 від 16.12.2013р. (до накладної №34404640, цистерна №74956335) про нестачу - 406 кг дизельного палива. Як зазначено у цьому акті із завантажувального люка знято справне ЗПП відправника Варта-Універсал ММ Новгород-Волинський 1 ТОВ "УкрРосТрансОйл" №911012, накладене за гвинт і вушко кришки люка. Люк закручений на гвинт. Шайба валика заварена, повітряний клапан справний. Витікання та доступу до вантажу немає. Цистерна у технічному відношенні справна, про що складений технічний акт №29 від 16.12.2013р. Комісійний замір проводили в.о начальника ТНТС Зюзь, приймальник поїздів Філімонова в присутності ВОХР Цеслик, ст. ооглядача вагонів Манаков двічі при повному відстої цистерни метр штоком тарованим паливним складом №240 10.12.13р. За штатним розкладом ЗавВД відсутній (а.с. 59);

- АА №044434/180/21 (до накладної №№48672216, напіввагон №65299307) про нестачу 1900 кг Антрациту АМ. Як зазначено у цьому акті у вагоні завантаження рівномірне, нижче бортів 40-50 см, без скосів, виїмок та поглиблень. Вантаж маркований рівномірно смужками з нанесенням вапна, маркування не порушено. Двері, люка закриті. Течі вантажу немає. Перезважування здійснював приймальник поїздів Шевцова Г.Н., в присутності приймальника поїздів Радько И.Ю., ЛПМ станції Чаплино Подольного О.В. та ДС Дрозд А.М. (а.с. 69);

- АА №044435/181/22 від 22.10.2013р. (до накладної 48672257, напіввагон №67666701) про нестачу 1750 кг Антрациту АМ. Як зазначено у цьому акті у вагоні завантаження рівномірне нижче бортів 40-50 см, без скосів, виїмок та поглиблень. Вантаж маркований паралельними смужками з нанесенням вапна, маркування не порушено. Двері, люка закриті. Течі вантажу немає. Перезважування здійснював приймальник поїздів Шевцова Г.Н., в присутності приймальника поїздів Радько И.Ю., ЛПМ станції Чаплино Подольного О.В. та ДС Дрозд А.М. (а.с. 75).

В силу ст. 306 Господарського кодексу України, ст. 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цими кодексами, законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо перевезення встановлюється договором, якщо інше не визначено, зокрема, транспортними кодексами (статутами), що передбачено ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України.

Зокрема, на перевезення залізничним транспортом вантажів, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування, поширюються норми Статуту залізниць України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Вищезгадані залізничні накладні вказують на укладення договору перевезення вантажів залізничним транспортом (ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 909 Цивільного кодексу України). Уклавши такий договір, його сторони погодились на здійснення перевезення на умовах, визначених Статутом залізниць України (надалі - Статут).

Також із наведених вище обставин судом встановлено, що позивач фактично не був вантажовідправником зазначених поставок, оскільки товар відвантажувався на станціях відправлення іншими - третіми особами за його дорученням, які діяли відповідно до укладених із позивачем договорів.

Відповідно до ст. 105 Статуту залізниць України, залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Статтею 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема: у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у відкритих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами. У решті випадків вантажі, завантажені відправником, і ті, що прибули у справних вагонах, контейнерах із непошкодженими пломбами відправника, а також без ознак недостачі, псування, пошкодження на відкритому рухомому складі або у критих та інших вагонах без пломб, якщо такі перевезення передбачені Правилами, видаються без перевірки їх кількості і стану.

Пунктами 1 та 2 Правил складання актів (стаття 129 Статуту залізниць), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за №567/6855, встановлено, що при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти та акти загальної форми; комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, таких обставин як невідповідність найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Отже, залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона виявила зазначені вище обставини або про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Відтак відповідач, як перевізник (залізниця), а також як покупець (вантажоотримувач), мав право здійснити перевірку маси, кількості місць і стану вантажу під час його отримання, що спростовує доводи позивача про відсутність обставин та правових підстав для складання означених комерційних актів.

Відповідно до означених комерційних актів та наданих до матеріалів справи актів про технічний стан вагонів (контейнерів) (а.с. 51, 60), вагони прибули у справному стані, без слідів доступу до вантажу сторонніх осіб, тобто перевезення було належним і нестача виникла не з вини перевізника.

Складені відповідачем комерційні акти оспоренені не були. За таких обставин відповідальність відповідача (залізниці), як перевізника, за нестачу вантажу - не настає.

Щодо обов'язків відповідача (залізниці), як покупця, прийняти та оплатити товар, який надійшов на його адресу із нестачею, то в оцінці спірних обставин слід виходити із такого.

Наведена у договорі Інструкція встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів та поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти, здавання її з системи магістральних нафтопроводів споживачам та на міждержавні перевезення нафти і нафтопродуктів. Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб-підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Відповідно до п. 5.2.8. Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України від 20.05.2008р. №281/171/578/155, зареєстрованої Міністерством юстиції України за №805/15496 від 02.09.2008р. (Інструкція), у разі встановлення нестачі нафти або нафтопродуктів з вини вантажовідправника, яка після списання природних втрат перевищує граничнодопустиме відхилення між результатами вимірювання маси нафти та нафтопродуктів вантажовідправником і вантажоодержувачем (якщо це обумовлено умовами договору), матеріально відповідальна особа припиняє їх приймання і негайно повідомляє про це керівника свого підприємства. При цьому матеріально відповідальна особа має забезпечити зберігання кількості одержаної нафти або нафтопродуктів, а також ужити заходів, що унеможливлюють погіршення їх якості. Одночасно з припиненням приймання вантажоодержувач зобов'язаний викликати представника вантажовідправника для участі в прийманні нафти або нафтопродуктів і складанні акта приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою №5-НП, якщо інше не передбачено умовами договору.

Статтею 271 Господарського кодексу України передбачено, що Кабінет Міністрів України відповідно до вимог цього кодексу та інших законів затверджує Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення та поставки виробів народного споживання. Однак, оскільки вказані документи ще не прийняті, а постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 "Про порядок дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" передбачено, що до прийняття відповідних актів України на її території застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України, сторони договору на власний розсуд можуть урегулювати питання щодо порядку приймання-передачі продукції, зокрема й керуватися Положеннями про поставки продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання, стандартами, іншою обов'язковою для сторін нормативно-технічною документацією, Інструкціями про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю (№ П-6) та якістю (№ П-7), а також договором.

Згідно з пунктами 2.2, 2.6.1 названого Порядку приймання товарно-матеріальних цінностей від ЦХП проводиться за кількістю та якістю згідно Інструкції № П-6 від 15.06.1965р. та № П-7 від 25.04.1966р.

Отже, відповідно до умов договору та чинного законодавства, приймання відповідачем, як покупцем, нафтопродуктів мало відбуватись в порядку, передбаченому Інструкцією №281/171/578/155 від 20.05.2008р., а приймання відповідачем вугілля мало відбуватись із дотриманням окремих положень Інструкції № П-6 та Інструкції № П-7.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та знайшло своє підтвердження під час перегляду справи господарським судом апеляційної інстанції, до справи додані акти приймання нафтопродуктів за кількістю Форми 5-НП, а саме: №012 від 20.12.2013, №32 від 17.12.2013, №032К від 16.12.2013.

На виконання наведеного вище припису Інструкції №281/171/578/155 від 20.05.2008р. та із дотриманням Інструкції № П-6 для участі у складанні вказаних актів відповідачем було викликано представників постачальника та відправника телеграмами №405 від 19.12.2013р. та №45 від 20.12.2013р., №928 від 17.12.2013р., №3/301 від 17.12.2013р., №1253 від 25.10.2013р., №111 від 25.10.2013р.

Проте, представники позивача всупереч п. 5.2.10. Інструкції №281/171/578/155 від 20.05.2008р., згідно якого представник вантажовідправника, який перебуває з одержувачем у різних населених пунктах, зобов'язаний прибути не пізніше триденного строку після отримання повідомлення і у добовий строк після отримання повідомлення вантажовідправник зобов'язаний повідомити вантажоодержувача про виїзд представника, для участі у прийманні товару не прибули та не повідомили відповідача про неможливість прибуття. Внаслідок чого вищевказані акти приймання нафтопродуктів за кількістю Форми №5-НП були складені без представників позивача.

Доводи позивача про неможливість врахування судом складених відповідачем актів за Формою № 5-НП, як неналежних доказів, у зв'язку із незалученням при прийнятті товару та складанні цих актів представників громадськості, відхиляються колегією суддів як такі, що спростовуються матеріалами справи, які містять копії акту Форми № 5-НП про приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю №032 К від 16.12.2013р., у якому зазначено, що у складі комісії приймав участь член профспілкового комітету Халявка В.І., та копію акту Форми №5-НП №032 від 17.12.2013р., у якому зазначено, що у складі комісії приймав участь голова профкому Байбуло М. І. У акті про приймання нафтопродуктів за кількістю Форми №5-НП за №012 від 20.12.2013р., зафіксовано про те, що завершення приймання цього вантажу відбулось 20.12.2013р. без представників вантажовідправника та постачальника, однак із залученням представника громадськості - депутата Нікопольської районної ради БондаренкоМ.П.

Відносно посилання позивача у апеляційній скарзі на передчасне прийняття відповідачем товару - до спливу однієї доби після повідомлення відправника та призупинення прийняття товару, то колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не надав доказів про надання ним відповідей на телеграми позивача, у яких би позивач, як продавець, висловив свій намір направити уповноваженого представника для участі у прийнятті вантажу, щодо якого було виявлено нестачу. Тому, на думку колегії суддів, розпочате відповідачем приймання товару за відсутності відомостей від продавця та від вантажовідправника про наміри прийняти участь у прийомці вантажу - не є тією обставиною, яка сама по собі може спростовувати факт дійсної нестачі майна, яка була виявлена у ході такої прийомки.

За розрахунками відповідача загальна вартість недостачі товару становить 10956,10 грн. та підтверджується наступними розрахунками:

- понаднормова нестача дизельного палива у кількості 0,403 тонн за накладною №34404541 у цистерні №722324304 - 4852,86 грн. (з ПДВ) (а.с. 49);

- понаднормова нестача дизельного палива у кількості 0,402 тонн за накладною №34404640 у цистерні №74956335 - 4840,81 грн. (з ПДВ) (а.с. 58);

- понаднормова нестача вугілля марки АМ у кількості 0,520 тонн за накладною №48672216 у вагоні №65299307 - 737,60 грн. (з ПДВ) (а.с. 67);

- понаднормова нестача вугілля марки АМ у кількості 0,370 тонн за накладною №48672257 у вагоні №67666701 - 524,83 грн. (з ПДВ) (а.с. 67).

На підставі означених вище комерційних актів та актів приймання нафтопродуктів за кількістю форми №5-НП, відповідачем було направлено позивачу претензії №4703-156 від 30.12.2013р. та №4703-152 від 30.12.2013р. щодо понаднормової нестачі дизельного палива на суму 9693,67 грн., а також претензію №4703-123 від 31.10.2013р. про понаднормову нестачу вугілля на суму 1262,43 грн. (а.с. 26-31, 48, 57, 66).

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Разом із тим, як зазначено вище, в умовах означеного договору поставки сторони встановили, що відповідно до п. 2.6.1. Порядку розрахунків за поставлені товарно-матеріальні цінності між ДП "Укрзалізничпостач" і залізницями та обліку ведення претензійно-позовної роботи, структурний підрозділ-вантажоодержувач акцептує авізо на суму фактично отриманих ТМЦ за виключенням нестач відповідно до складених рекламацій.

Цей Порядок розрахунків за поставлені товарно-матеріальні цінності між ДП "Укрзалізничпостач" і залізницями затверджений Наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" №329-ЦЗ від 30.04.2004р., тому є обов'язковим до застосування у взаємних відносинах сторін.

Таким чином, сторони обумовили, що відповідач, як покупець, окрім правомочностей, встановлених ст. 670 Цивільного кодексу України, також має право на часткову оплату товару, яка визначається виходячи із вартості товару, що був фактично отриманий покупцем.

В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про встановлення між особами - вантажовідправниками та позивачем (продавцем) господарських відносин, які б регулювали, зокрема, взаємну відповідальність цих осіб у спірних відносинах та визначали її межі.

Отже, обов'язок відповідача (покупця) сплатити вартість товару, щодо якого встановлено нестачу - у даному спорі не виникає.

Враховує колегія суддів і на той факт, що позивачем не надано у якості доказів поставки товару у заявленому обсязі та вартості відповідних актів приймання-передачі, обов'язкове складання яких обумовлено у п. 3.5 договору.

Відносно доводів позивача про пропуск відповідачем строку на пред'явлення претензії у зв'язку із нестачею вантажу, то колегія суддів вважає ці обставини такими, що не впливають на правову оцінку спірних обставин, оскільки зазначені претензії не містять будь-яких матеріально-правових вимог покупця (відповідача) до продавця (позивача), а мають на меті повідомлення останнього про часткове акцептування його пропозиції з продажу товару - за вирахуванням встановленої недостачі. До того ж, сторони не обумовили в умовах договору правових наслідків для покупця (відповідача) у разі порушення строків направлення таких претензій.

Таким чином, враховуючи, що прийняття товару відбулось з дотриманням нормативно визначеного порядку та умов договору, і належними та допустимими доказами підтверджено недопоставку товару на суму 10956,10 грн., колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача спірної суми.

Відповідно до приписів ст. ст. 45, 47, 43 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються судом за результатами обговорення усіх обставин справи та за умови здійснення за своїм внутрішнім переконанням оцінки доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду доходить висновку, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна оцінка, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, і підстав для скасування або зміни цього рішення, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, немає. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2014р. у справі №904/7986/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено - 19.03.2015р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя А.Є. Прокопенко