ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2015 р. Справа № 911/734/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», м. Бориспіль

до Державного авіаційного підприємства «Україна», м.Бориспіль

про стягнення 13726,15 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

За участю представників сторін:

Позивача - Юрченко Н.П.

Відповідача - Діковицька О.М.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області подано позов Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Державного авіаційного підприємства «Україна» про стягнення 13726,15 грн.

Провадження у справі № 911/734/15 порушено ухвалою від 26.02.2015 року та призначено справу до розгляду на 12.03.2015 року.

В судовому засіданні 12.03.2015 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач надав заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

Між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (надалі - позивач) та Державним авіаційним підприємством «Україна» (надалі - відповідач) 22.04.2013 року було укладено стандартну угоду ІАТА з наземного обслуговування у формі Додатку В 2.0/02.1-14/1-2 (надалі - Додаток), в якому сторони домовились стосовно суттєвих умов наземного обслуговування та визначили в преамбулі до зазначеного Додатку про те, що визнають та приймають до виконання Основну угоду та Додаток «А» до стандартної угоди IATA з наземного обслуговування від січня 2004 року, опубліковані Міжнародною асоціацією повітряного транспорту, застосовуються так, ніби ці умови були повністю повторені в цьому документі при виконанні спеціальних рейсів (літерні рейси, яким присвоюється літер «А» або «К», підконтрольні рейси, яким присвоюється позначка «ПЛ».

Відповідно до параграфу 1, 2 Додатку, позивач надає відповідачу послуги з наземного обслуговування повітряних суден, місця для базування повітряних суден відповідача та інші додаткові послуги, що не перелічені в параграфі 1 Додатку, але надані за окремим запитом відповідача і за додаткову оплату згідно з поточними місцевими тарифами.

Згідно із підпараграфом 4.1 Додатку, позивач з 10 по 15 число місяця, наступного за звітним, надсилає відповідачу рахунок за наземне обслуговування, аеропортові збори, додаткові послуги (надалі послуги) рекомендованим листом за поштовою адресою, що вказана в Додатку, а відповідач зобов'язаний до 25-го числа здійснити його оплату в національній валюті на рахунок зазначений в підпараграфі 4.1 Додатку. Разом з рахунком позивач надсилає складений Акт приймання-здачі виконаних послуг (надалі - Акт). Підписаний Акт, перевізник зобов'язаний повернути в бухгалтерію позивача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання. Акти підписуються керівниками Сторін або призначеними ними повноваженими особами. У разі підписання зазначених у цьому підпараграфі Актів не керівниками, сторони надають одна одній належним чином оформлені повноваження на осіб, що підписують Акти. Якщо протягом 5-ти днів Акт не буде повернуто до позивача, він вважається підписаним сторонами.

На виконання умов Додатку, позивач свої зобов'язання щодо надання послуг у червні місяці 2014 року виконав в повному обсязі, що підтверджується рахунком-фактурою № 71/226 від 04.07.2014 року та підписаним сторонами Актом приймання-здачі виконаних послуг від 30.06.2014 року.

Однак, в порушення умов Додатку, відповідач не сплатив в повному обсязі вартість отриманих послуг, що стало наслідком виникнення дебіторської заборгованості в сумі 13726,15 грн.

Отже, між позивачем та відповідачем виникло господарське зобов'язання в розумінні ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України, яке за своєю правовою природою відноситься до договору про надання послуг (ст.901 Цивільного кодексу України).

Зокрема, ч.1 ст. 173 Господарського кодексу України зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта (зокрема сплатити гроші), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач в порушення вимог ст.526, ст.903 Цивільного кодексу України, п.1 ст.193 Господарського кодексу України, підпараграфа 4.1 Договору, допустив порушення строку оплати рахунка-фактури від 71/226 від 04.07.2014 року за послуги, отримані в червні місяці 2014 року, не сплативши позивачу суму 13726,15 грн.

Позивачем надсилав відповідачу претензію від 10.12.2014 року № 35-28/5-155, якою вимагалось в місячний строк з моменту її отримання перерахувати суму заборгованості по сплаті отриманих в червні місяці 2014 року послуг, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень рекомендованої пошти від 11.12.2014 року та квитанцією.

Відповідач відповіддю на претензію від 23.12.2014 року № 01-25/1950 визнав заборгованість в сумі 13726,15 грн. за Договором та повідомив, що в добровільному порядку перерахувати кошти позивачу не має можливості, так як фінансується за рахунок бюджетних коштів.

Станом на день звернення до суду з даною позовною заявою, заборгованість за послуги, надані позивачем відповідачу не сплачено і становить 13726,15 грн. за червень 2014 року.

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України визнання позову відповідачем викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві, підписаній відповідачем, яка долучається до справи.

У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Враховуючи, що в ході розгляду спору судом встановлено зобов'язання відповідача сплатити на користь позивача 13726,15 грн. заборгованості, що відповідачем визнано, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем визнані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства «Україна» (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 2, код 25196197) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08307, Київська обл., м. Бориспіль, аеропорт «Бориспіль», код 20572069) 13726,15 грн. боргу та 1827 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя А.Ю.Кошик