ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Справа № 5008/1137/2012

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівКролевець О.А.,
Попікової О.В.,
розглянувши касаційні скаргизаступника прокурора Львівської області, Міністерства фінансів України
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 р. (головуючий суддя Данко Л.С., судді Давид Л.Л., Марко Р.І.)
та на рішенняГосподарського суду Закарпатської області від 26.09.2014 р. (суддя Кадар Й.Й.)
у справі№ 5008/1137/2012 Господарського суду Закарпатської області
за позовомпрокурора Голосіївського району міста Києва в інтересах держави в особі: 1. Міністерства фінансів України, 2. Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Сузір'я"
пророзірвання Договору про організацію спорудження об'єкта будівництва від 20.04.2007 р., укладеного між відповідачем та позивачем-2; зобов'язання відповідача перерахувати кошти, необхідні для розрахунків з довірителями фонду фінансування будівництва в сумі 3.586.757,45 грн.,
за участю представників:
прокуратуриБондарчук В.М.,
позивача-1Іваницька Т.Б.,
позивача-2не з'явились,
відповідачаОлійник Р.Б.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26.09.2014 р. у справі № 5008/1137/2012, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 р. позов задоволено частково: зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Сузір'я" перерахувати на рахунок Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" суму в розмірі 1.217.029,80 грн. коштів, необхідних для розрахунків з довірителями фонду фінансування будівництва. В задоволенні решти позовних вимог про зобов'язання ТОВ "Сузір'я" перерахувати на рахунок ПАТ "Акціонерний комерційний банк „Київ" 2.369.727,65 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, Міністерство фінансів України та заступник прокурора Львівської області звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, в яких просили рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог і прийняти нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

Вимоги та доводи касаційних скарг мотивовані тим, що судами попередніх інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 16, 256, 261, 509, 651, 653, 1212 ЦК України, ст. 18 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", ст. 81, 117 ГПК України.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційних скарг, проте в судове засідання представники позивача-2 не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності представників позивача-2.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційних скарг, заслухавши представників учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 20.04.2007 р. між ТОВ „Сузір'я" (забудовник) та АКБ „Київ" (управитель) було укладено договір про організацію спорудження об'єкта будівництва (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого управитель, який діє в інтересах довірителів фонду фінансування будівництва (ФФБ), замовляє забудовнику збудувати належної якості багатоквартирний житловий будинок за адресою: м. Ужгород, вул. Д. Климпуша (далі - об'єкт будівництва), ввести його в експлуатацію та передати об'єкти інвестування (квартири) довірителям ФФБ у власність у встановлені в цьому договорі строки та на умовах, визначених правилами ФФБ, а управитель зобов'язується забезпечити своєчасне фінансування будівництва за рахунок грошових коштів, отриманих у довірчу власність за укладеними з довірителями договорами про участь у ФФБ.

В п. 1.8 договору сторони визначили початок спорудження об'єкта будівництва (квітень 2007 року), час введення об'єкта будівництва в експлуатацію (червень 2008 року) та дату передачі об'єктів інвестування довірителям під заселення (грудень 2008 року).

Довірителями фонду фінансування будівництва багатоквартирного житлового будинку виступили, зокрема, наступні особи: Дубінін В.В., Кордас Т.Ю., Молдавчук В.В., Батичко Г.А., Сорич В.Ю., Студентська А.В. та АКБ „Київ".

В період функціонування ФФБ управителем було залучено в довірче управління грошові кошти на загальну суму 6.213.984,53 грн. та сформовано оперативний резерв в розмірі 10%. Вказані вище довірителі внесли до ФФБ 3.086.150,04 грн., що підтверджується виписками з особових рахунків, які наявні в матеріалах справи.

Управитель свої зобов'язання за договором щодо фінансування будівництва виконував належним чином, що не заперечується відповідачем, підтверджується меморіальними ордерами та банківськими виписками з рахунку ФФБ за період з 01.01.2007 р. по 01.06.2009 р. та з 29.05.2009 р. по 31.12.2012 р.

Проте забудовник своїх зобов'язань належним чином не виконав, в порушення умов договору не завершив будівництво та не здав будинок в експлуатацію у встановлені строки.

Невиконання забудовником взятих на себе зобов'язань мало наслідком вихід довірителів з ФФБ та звернення до управителя з вимогами про повернення внесених коштів.

У зв'язку із ситуацією, що склалась, банк неодноразово звертався до відповідача із вимогами про перерахування коштів для їх подальшого повернення довірителям у зв'язку із достроковим розірванням договорів про участь у ФФБ.

21.03.2012 р. управитель звернувся до забудовника із вимогою № 25-02/899 про розірвання договору, перерахування на рахунок ФФБ коштів, необхідних для розрахунків з довірителями (3.960.775,60 грн.), відшкодування заподіяних збитків та сплату неустойки.

Відповідно до ст. ст. 5, 6 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" (далі - Закон) фінансові установи створюють фонди за власною ініціативою в порядку, визначеному цим Законом. Залежно від мети створення фонд може бути фондом фінансування будівництва чи фондом операцій з нерухомістю. Метою створення ФФБ є отримання довірителями ФФБ у власність житла. Управитель здійснює управління майном відповідно до Правил фонду та договору управління майном.

Правилами фонду фінансування будівництва виду А, затвердженими рішенням правління АКБ „Київ" від 21.03.2007 р. (далі - правила ФФБ), визначено, що забудовником об'єкта інвестування є ТОВ „Сузір'я". Дані правила погоджені та підписані забудовником.

За нормою ч. 2 ст. 18 Закону у разі виявлення управителем ризику порушень умов договору управитель має право, зокрема, вимагати розірвання договору.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 30.10.2013 р. у справі №5008/1137/2012, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.2014 р. та постановою Вищого господарського суду України від 01.07.2014 р., розірвано договір про організацію спорудження об'єкта будівництва від 20.04.2007 р., укладений між ТОВ "Сузір'я" та ПАТ "АКБ "Київ".

Крім того, постановою Вищого господарського суду України від 01.07.2014 р. рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.10.2013 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.2014 р. в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Сузір'я" перерахувати на рахунок Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" кошти, необхідні для розрахунків з довірителями фонду фінансування будівництва, в сумі 3.586.757,45 грн. скасовано з передачею справи в цій частині позовних вимог на новий розгляд до Господарського суду Закарпатської області.

Під час нового розгляду справи у вказаній частині судами встановлено наступне.

У разі порушення забудовником строків спорудження об'єкта будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов'язків довіритель має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому коштів. Управитель зобов'язаний виплатити довірителю кошти у сумі, що визначається відповідно до статті 20 цього Закону при відмові довірителя від участі у ФФБ і не може бути меншою за суму, внесену довірителем до ФФБ (ч. 4 ст. 18 Закону).

Пунктами 5.4.3, 5.4.4, 5.4.5 правил ФФБ та ст. 17 Закону передбачено, що за наявності відповідних підстав управитель повертає довірителю внесені ним кошти. Для виплат довірителям коштів з ФФБ управитель використовує кошти оперативного резерву. У випадку недостатності коштів створеного оперативного резерву для повернення довірителю коштів забудовник на письмову вимогу управителя зобов'язаний перерахувати на рахунок ФФБ відповідну суму. Виплата коштів довірителю ФФБ не може здійснюватись за рахунок іншого ФФБ або власних коштів управителя.

За нормою ч. 2 ст. 18 Закону у разі виявлення управителем ризику порушень умов договору управитель має право, зокрема, вимагати повернення забудовником усіх спрямованих на фінансування будівництва об'єкта коштів, перерахування на рахунок ФФБ коштів, необхідних для розрахунків з довірителями відповідно до вимог статті 20 цього Закону, що виходять із ФФБ у зв'язку із розірванням договору про участь у ФФБ.

Аналогічні положення передбачені і пунктом 3.2.7 договору про організацію спорудження об'єкта будівництва від 20.04.2007 р.

Частиною 3 ст. 18 Закону закріплено кореспондуючий обов'язок забудовника повернути грошові кошти на рахунок ФФБ.

Матеріалами справи підтверджено загальний розмір суми заборгованості ФФБ перед довірителями на загальну суму 3.586.757,45 грн., в тому числі: на користь Дубініна В.В. - 374.018,15 грн. та 244.586,65 грн.; на користь Кордас Т.Ю. - 374.018,15 грн.; на користь Молдавчука В.В. - 244.586,65 грн. та 244.586,65 грн.; на користь Батичко Г.А. - 347.490,50 грн.; на користь Сорича В.Ю. - 453.621,30 грн.; на користь Студентської А.В. - 434.310,10 грн.; на користь ПАТ АКБ „Київ" - 869.539,30 грн.

Разом з тим, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2012 р. з ПАТ "АКБ "Київ" стягнуто на користь Кордас Т.Ю. 398.539,08грн., в т.ч. 374.018,15 грн. - вартість закріплених вимірних одиниць інвестування; рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2012 р. з ПАТ "АКБ "Київ" стягнуто на користь Студентської А.В. 434.310,10 грн. вартості закріплених вимірних одиниць інвестування.

Рішеннями Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2013 р. у справі № 907/363/13 та від 20.09.2013 р. у справі № 907/746/13 стягнуто з ТОВ "Сузір'я" на користь ПАТ "АКБ "Київ" збитки за спірним договором, які вникли в результаті виконання банком вказаних вище рішень Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Таким чином судами встановлено, що підстави для задоволення позову в частині перерахування коштів для розрахунку з Кордас Т.Ю. та Студентською А.В. відсутні. В іншому випадку матиме місце подвійне стягнення одних і тих самих сум.

З огляду на викладене, безпідставними є посилання скаржників на те, що судові рішення у справах № 907/363/13 та № 907/746/13 про стягнення з відповідача на користь позивача-2 збитків, заподіяних внаслідок виплати банком довірителям Кордас Т.Ю. та Студентській А.В. грошових коштів, не виконані і грошові кошти досі не сплачені, не зважаючи на відкриття виконавчого провадження та зведеного виконавчого провадження, а тому наявні підстави для стягнення цих коштів у справі № 5008/1137/2012.

Судами також встановлено, що згідно з п. 3.3.10 договору у випадку недостатності грошових коштів оперативного резерву для виплати Довірителям у випадках зменшення обсягу підтвердженого замовлення внаслідок відмови Довірителя від участі у ФФБ, а також в інших випадках, першу письмову вимогу Управителя, в термін не пізніше 10 (десяти) банківських днів, з дати отримання від Управителя офіційного листа, перерахувати на рахунок ФФБ грошові кошти в необхідному обсязі.

Довірителі подали заяви про вихід з ФФБ у 2008 - 2009 роках, також у вказаний період управитель звертався до ТОВ "Сузір'я" з листами про повернення коштів довірителям, що випливає з наступного.

Дубінін В.В. подав заяви про вихід з ФФБ та повернення коштів 17.12.2008 р., а позивач-2 звернувся з листом до ТОВ "Сузір'я" про перерахування коштів для повернення Дубініну В.В. 24.12.2008 р. Виходячи з вимог п. 3.3.10 Договору ТОВ „Сузір'я" мало перерахувати кошти до ФФБ у строк до 09.01.2009 р. (10 банківських днів) і, відповідно, строк позовної давності за вимогою про перерахування коштів для розрахунку з Дубініним В.В. сплив ще 09.01.2012 р.

Молдавчук В.В. подав заяви про вихід з ФФБ та повернення коштів 03.12.2008 р., а позивач-2 звернувся з листом до ТОВ "Сузір'я" про перерахування коштів для повернення Молдавчуку В.В. 12.12.2008 р. Відповідно, строк позовної давності за вимогою про перерахування коштів для розрахунку з Молдавчуком В.В. сплив ще 26.12.2011 р.

Студентська А.В. подала заяву про вихід з ФФБ та повернення коштів 24.06.2009р. Враховуючи приписи ст. 253 ЦК України та п. 3.3.10 Договору, ТОВ "Сузір'я" мало перерахувати кошти до ФФБ у строк до 09.07.2009 р. Відповідно, строк позовної давності за вимогою про перерахування коштів для розрахунку з Студентською А.В. сплив 09.07.2012 р.

Помилкове зазначення місцевим господарським судом у мотивувальній частині судового рішення дати "24.06.2012 р." не є підставою для скасування зазначеного судового рішення.

Сорич В.Ю. подав заяву про вихід з ФФБ та повернення коштів 03.12.2008 р. Враховуючи приписи ст. 253 ЦК України та п. 3.3.10 Договору, ТОВ "Сузір'я" мало перерахувати кошти до ФФБ у строк до 16.12.2008 р. Відповідно строк позовної давності за вимогою про перерахування коштів для розрахунку з Сорич В.Ю. сплив 16.12.2011 р.

Помилкове зазначення у тексті рішення місцевого суду дати "03.12.2011 р." не є підставою для його скасування.

Прокурор звернувся з позовом про перерахування позивачеві коштів, необхідних для розрахунків з Довірителями ФФБ, 07.12.2012 р.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судами встановлено, що права та законні інтереси позивача-2 порушено неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині перерахування позивачеві коштів, необхідних для розрахунків з довірителями ФФБ.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (абзац другий частини п'ятої статті 261 ЦК України), тобто після закінчення: або передбаченого частиною другою статті 530 ЦК України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги; або передбаченого іншим актом цивільного законодавства чи договором іншого пільгового строку, в який боржник має виконати зобов'язання. Виняток з цього правила становлять випадки, коли із закону або з договору випливає обов'язок негайного виконання зобов'язання: у такому разі перебіг позовної давності починається від дня пред'явлення вимоги кредитором.

Виходячи з вимог п. 3.3.10 Договору, перебіг строку позовної давності щодо вказаних вимог про перерахування коштів почався після закінчення вищевказаного 10-денного строку.

Відповідно до ст.ст. 257, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки прокурор звернувся до суду із позовом лише 07.12.2012 р., трирічний строк позовної давності за вимогами довірителів про повернення грошових коштів сплив наступним чином: за вимогами довірителя Дубініна В.В. - 09.01.2012 р., довірителя Молдавчук В.В. - 26.12.2011 р., довірителя Студентської А.В. - 09.07.2012 р.; довірителя Сорич В.Ю. - 16.12.2011 р., а не з моменту отримання уже не першої вимоги від 21.03.2012 р. про розірвання договору та повернення коштів.

З огляду на наведене, є помилковою позиція скаржників, що перебіг позовної давності почався з 06.04.2012 р.

Судами також встановлено, що довіритель Сорич В.Ю. звертався до ПАТ "АКБ "Київ" та ТОВ "Сузір'я" з позовною заявою, як і інші довірителі, а тому посилання скаржників на те, що Сорич В.Ю. взагалі не звертався до управителя про повернення коштів, не ґрунтується на фактичних обставинах справи.

В свою чергу судами встановлено, що вимоги позивача про зобов'язання ТОВ "Сузір'я" перерахувати кошти, необхідні для розрахунків з довірителями фонду фінансування будівництва, а саме: Батичко Г.А. (договір на участь у ФФБ № 22/2008 від 25.04.2008 р.) в сумі 347.490,50 грн. та ПАТ "АКБ "Київ" (договір на участь у ФФБ №1/2007 від 14.06.2007 р.) в сумі 869.539,30 грн. підлягають задоволенню.

Як зазначалось вище, кошти для розрахунку з довірителями Кордас Т.Ю. та Студентською А.В. (808.328,25 грн.) вже стягнуті з ТОВ "Сузір'я" за судовими рішеннями в інших господарських справах (№ 907/746/13 та № 907/363/13), а оскільки економічним і правовим наслідком застосування як одного так і іншого способу захисту (стягнення коштів чи зобов'язання перерахувати кошти) фактично є отримання позивачем відповідних грошових сум, то задоволення позову в даній справі у вказаній вище частині може призвести до безпідставного подвійного отримання таких сум позивачем.

Колегія суддів також відзначає, що заперечення скаржників з приводу доводів відповідача щодо спливу строку позовної давності за заявленими вимогами про зобов'язання ТОВ "Сузір'я" перерахувати кошти, необхідні для розрахунків з довірителями фонду фінансування будівництва, не можуть бути взяті судом до уваги з огляду на наступне.

Скаржники посилаються на те, що відповідач здійснював часткове погашення заборгованості за Договором від 20.04.2007 р., перераховуючи кошти ПАТ "АКБ "Київ" для розрахунку з довірителями ФФБ, зокрема, зі Смолен М.П., П'ятак В.І., Яцків І.І., Грубим Ф.В., Стойкою О.М., Ковтун Г.Ф., і тим самим здійснив переривання строку позовної давності. При цьому скаржники посилаються на Мирову угоду у справі №710/2295/12 від 12.11.2012 р.

Однак, як встановлено судами, в даному випадку ТОВ "Сузіря" не перераховувало ПАТ "АКБ "Київ" кошти для розрахунку з довірителями, а здійснювало відшкодування заподіяних збитків на підставі рішень судів, що набрали законної сили. З тих самих підстав між довірителем Ковтун Г.Ф., ПАТ "АКБ "Київ" та ТОВ "Сузір'я" була укладена Мирова угода у справі № 710/2295/12 від 12.11.2012 р., яка була виконана ТОВ "Сузір'я".

Тому зазначені твердження скаржників до уваги не беруться.

Крім того, виходячи з положень п. 3.3.10 Договору зобов'язання по перерахунку коштів для розрахунку з кожним окремим довірителем ФФБ має окремий характер, і, відповідно, позовна давність по кожному відповідному зобов'язанню має обчислюватись окремо.

Згідно з пунктом 4.1.1 постанови Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 р. № 10 у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Твердження скаржників про те, що Договір від 20.04.2007 р. на момент подання позовної заяви діяв і, відповідно, строк позовної давності до вимог про перерахування коштів для розрахунку з довірителями не може вважатися таким, що сплив, є помилковим, оскільки скаржники помилково ототожнюють поняття "строк виконання зобов'язання" та "строк дії договору".

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 4.1 Постанови Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 р. № 10 початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Умова укладеного сторонами договору про те, що останній діє до повного виконання зобов'язань не є умовою про збільшення позовної давності, оскільки остання за своєю правовою природою є певним періодом у часі (частина перша статті 251, стаття 256 ЦК України), який починається від конкретного дня і спливає також у певний момент часу.

Також колегія суддів відзначає, що за твердженням Міністерства фінансів України, останній не є стороною договору та не зв'язаний з його умовами, а відтак, не є особою, права якої порушуються у разі неналежного виконання умов договору від 20.04.2007 р.

Окрім того, ПАТ "Акціонерний комерційний банк "Київ" є самостійним господарюючим суб'єктом і відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" та ч. 1 ст. 92 ЦК України набуває цивільних прав та обов'язків, здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону, і не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування. Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ" не уповноважувало Міністерство фінансів України як акціонера на звернення до суду з даним позовом, і статутом ПАТ "Акціонерний комерційний банк "Київ" наявність такого права у Міністерства фінансів України не передбачена. Крім того таких повноважень, за відсутності зазначення про це в статуті, не надано Міністерству фінансів України і в силу закону.

Належність державі частки у статутному фонді ПАТ "АКБ "Київ" не є безумовним підтвердженням порушення інтересів саме Міністерства фінансів України при виконанні умов Договору від 20.04.2007 р., і визначення прокурором даної особи як позивача-1 у справі не доводить обґрунтованість посилань прокурора про порушення інтересів Міністерства, які випливають із зобов'язальних правовідносин за договором, в якому Міністерство не є стороною.

Крім того, необґрунтованим є посилання прокурора на те, що порушенням ТОВ "Сузір'я" зобов'язань за Договором від 20.04.2007 завдано Міністерству фінансів України та ПАТ "АКБ "Київ" збитків на суму 3.586.757,45 грн., оскільки стягнення збитків в зазначеній сумі не було предметом спору у даній справі. Вимога про стягнення збитків у даній справі прокурором не заявлялася.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних дій касаційної інстанції, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржників, які фактично зводяться до переоцінки доказів та необхідності додаткового встановлення обставин справи, а також на довільному тлумаченні чинного законодавства.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок місцевого та апеляційного судів про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційних скарг його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постановлених у справі рішення місцевого суду та постанови апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Міністерства фінансів України та заступника прокурора Львівської області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.09.2014 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 р. у справі № 5008/1137/2012 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіО.А. Кролевець
О.В. Попікова