УХВАЛА

17.03.2015Справа № 910/22583/14

За позовом Державного українського об'єднання «Політехмед»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛАТАНМЕД»

Про стягнення 1 147 488,04 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Хаметов Т.Х. - по дов. № 08-10/212/2 від 05.01.2015

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/22583/14 від 27.11.2014 частково задоволені позовні вимоги та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛАТАНМЕД» на користь Державного українського об'єднання «Політехмед» 845 290,00 грн. основного боргу, 55 594,23 грн. пені, 40 673,89 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 7 228,97 грн. - 3% річних, 18 975,74 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/22583/14 від 21.01.2015 рішення Господарського суду міста Києва № 910/22583/14 від 27.11.2014 залишено без змін.

21.01.2015 на виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/22583/14 від 27.11.2014 видано відповідний наказ.

06.03.2015 відповідач звернувся до господарського суду із заявою про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/22583/14 від 27.11.2014 до 01.07.2015. Заява мотивована наступним. Протягом 2012-2013 років відповідачем було поставлено до українських медичних закладів державної та комунальної форм власності медичної техніки та виробів медичного призначення на суму , що перевищує 100 000 000,00 грн. Проте до теперішнього часу, покупці мають досить велику заборгованість за це обладнання. Відповідач проводить роботи з повернення заборгованості за поставлене обладнання, в тому числі шляхом подання позовів. Однак, вжиті заходи не приносять результатів через відсутність належного фінансування. У зв'язку із ситуацією, що сталась на сході країни і зменшенням надходжень до державного бюджету України у відповідача відсутні замовлення на постачання медичним закладам медичної техніки. Дані обставини негативним чином вплинули на платоспроможність відповідача тому він не має необхідної суми коштів для негайного погашення заборгованості перед позивачем. Негайне примусове виконання рішення у даній справі потягне за собою лише припинення його господарської діяльності внаслідок накладення арештів на рахунки та активи, проте не забезпечить виконання рішення через відсутність необхідних коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/22583/14 від 10.03.2015 заяву призначено до розгляду на 17.03.2015.

Представник відповідача в судове засідання 17.03.2015 не з'явився.

Представник позивача в судовому засіданні 17.03.2015 проти задоволення заяви про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2014 у справі № 910/22583/14 заперечував повністю.

Розглянувши подану заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛАТАНМЕД», суд відзначає, що

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Вказаними нормами визначено процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Згідно з п. 7.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Відповідно до п. п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Суд відзначає, що особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, тобто тягар доказування покладається саме на особу, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за змістом статті 32 Господарського процесуального кодексу України, наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів - фактичних даних.

Докази, у відповідності зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, повинні відповідати, зокрема, вимогам належності та допустимості.

Заявник зазначає, що обставиною яка ускладнює та унеможливлює виконання рішення суду є відсутність коштів.

Між тим, всупереч положенням статті 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, заявник під час вирішення питання про можливість розстрочки виконання рішення суду не надав доказів, які підтверджують відсутність коштів.

Також суд приймає до уваги, що згідно приписів статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, «державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як «виняткові обставини» (див. § 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Півень проти України» від 29.06.2004).

При цьому, Європейський суд з прав людини допускає, що «затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції» (див. § 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бакай та інші проти України» від 09.11.2004).

Тобто, в будь-якому випадку відсутність коштів, тяжкий фінансовий стан боржника не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та не є підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У відповідності до п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються обставинами, які звільняють боржника від відповідальності, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тоді як, згідно ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Враховуючи викладене господарський суд вважає, що причини з яких відповідач не має можливості виконати рішення, не є поважними, а тому заява про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/22583/14 від 27.11.2014 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 86, 121 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛАТАНМЕД» про відстрочку виконання рішення суду рішення Господарського суду міста Києва № 910/22583/14 від 27.11.2014 відмовити повністю.

СуддяВ.В.Сівакова