ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р.Справа № 922/1110/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпою К.І.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5", с. Подвірки
про стягнення 1628128,31 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Єфременко О.О., довіреність № 14-88 від 18.04.2014 року;

відповідача - Сивак А.Ю., довіреність № 24 від 30.12.2011 року;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" про стягнення заборгованості у розмірі 1628128,31 грн., з яких: пеня у розмірі 86089,57 грн., втрати від інфляційних процесів у розмірі 1351735,48 грн. та 3% річних і розмірі 190303,26 грн. Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем договору № 13/3040-БО-32 купівлі-продажу природного газу від 28 грудня 2012 року. Витрати по сплаті судового збору позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 лютого 2015 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/1110/15 та призначено її до розгляду на 17 березня 2015 року.

16 березня 2015 року до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позов за вх. № 10089 з додатками, а саме: копією ухвали господарського суду Харківської області від 16 грудня 2002 року у справі № Б-23/75-02; копією ухвали господарського суду Харківської області від 12 січня 2011 року у справі № Б-23/75-02; копією ухвали господарського суду Харківської області від 28 квітня 2011 року у справі № Б-23/75-02; копією ухвали господарського суду Харківської області від 23 вересня 2014 року у справі № Б-23/75-02; контррозрахунком щодо нарахувань 3% річних; копією довіреності № 24 від 30 грудня 2011 року. Даний пакет документів судом долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 17 березня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечує проти позову частково з підстав викладених у відзиві на позов.

В судовому засіданні 17 грудня 2015 року учасники судового процесу не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

28 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (як продавцем) та Публічним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ-5" (як покупцем) було укладено договір № 13/3040-БО-32 купівлі продажу природного газу.

Згідно п. 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору, газ що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 30870,00 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (п. 2.1 договору).

Відповідно п. 3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг спожитого газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Сторони погодили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скраплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригінала акта, підписаний уповноваженим представником та скраплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем отримано в період з січня 2013 року по грудень 2013 року природний газ на суму 143723865,64 грн. Даний факт підтверджують: акт приймання - передачі природного газу від 30 вересня 2013 року на суму 28282752,31 грн., акт приймання - передачі природного газу від 30 вересня 2013 року на суму 24972919,75 грн., акт приймання - передачі природного газу від 30 вересня 2013 року на суму 21947453,09 грн., акт приймання - передачі природного газу від 30 вересня 2013 року на суму 12185777,90 грн., акт приймання - передачі природного газу від 30 вересня 2013 року на суму 1114154,90 грн., акт приймання - передачі природного газу від 30 вересня 2013 року на суму 442864,92 грн., акт приймання - передачі природного газу від 30 вересня 2013 року на суму 18354,14 грн., акт приймання - передачі природного газу від 31 серпня 2013 року на суму 449676,53 грн., акт приймання - передачі природного газу від 30 вересня 2013 року на суму 426733,85 грн., акт приймання - передачі природного газу від 31 жовтня 2013 року на суму 12884609,09 грн., акт приймання - передачі природного газу від 30 листопада 2013 року на суму 17382197,30 грн., акт приймання - передачі природного газу від 31 грудня 2013 року на суму 23626371,86 грн.

Згідно п. 6.1 договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця. наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов договору №13/3040-БО-32 від 28.12.2012 року, не здійснив оплату за спожитий природній газ у встановлені строки. Остаточний розрахунок за поставлений газ відповідачем був здійснений лише 13.10.2014 року.

Рішенням господарського суду Харківської області по справі " 922/4357/14 від 12.02.2015 року за позовом НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" було стягнуто 3% річних у розмірі 575971,23 грн. та втрати від інфляційних процесів у розмірі 3072333,39 грн. - за зобов'язаннями у січень - грудень 2013 року по договору № 13/3040-БО-32 про закупівлю природного газу від 28.12.2015 року за період з 02.12.2013 року по 07.07.2014 року.

Оскільки вищевказаним рішенням охоплюється стягнення за період з02.12.2013 року по 07.07.2014 року, а заборгованість фактично була погашена 13.10.2014 року, позивачем було донараховано за зобов'язаннями грудня 2013 року за період з 08.07.2014 року по 13.10.2014 року: пеню у розмірі 86089,57 грн., 3% річних у розмірі 190303,26 грн., втрати від інфляційних процесів у розмірі 1351735,48 грн., про стягнення яких позивач звернувся до суду.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення з відповідача 1351735,48 грн. інфляційних втрат та 190303,26 грн. 3 % річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем до позовної заяви наданий розрахунок 3% та інфляційних втрат за період 08.07.2014 року по 13.10.2014 року. Втім у розрахунку 3% річних позивач безпідставно включає до періоду прострочення зобов'язання 13.10.2014 року - день, коли відповідачем було сплачено основну суму заборгованості за поставкою грудня 2013 року.

Відповідно до п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Згідно правової позиції постанов Вищого господарського суду України: від 16.09.2014 року у справі № 904/2096/14 (номер ЄДРСР 40479122), від 02.07.2014 року у справі № 910/21901/13 (номер ЄДРСР 39630850) за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз" вказане обмеження стосується і процентів річних, які нараховуються кредитором відповідно до ст. 625 ЦК України.

В іншій постанові від 30.07.2014 року у справі № 910/23600/13 (номер ЄДРСР 39961944) Вищий господарський суд України вказує, що період прострочення характеризується пасивною поведінкою суб'єкта господарських відносин, протягом якого він не вчиняє дій, спрямованих на реалізацію визначеного умовами укладеного між сторонами правочину змісту зобов'язання. У свою чергу, день належного виконання зобов'язання не є днем його прострочення, оскільки суб'єкт господарських відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов'язання (ст. 599 ЦК України).

Суд, перерахувавши 3% річних за період з 08.07.2014 року по 12.10.2014 року, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 188361,39 грн. В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1941,87 грн. суд вважає за необхідне відмовити.

Що стосується нарахувань інфляційних втрат, суд зазначає, розрахунок визначений позивачем вірно, згідно діючого законодавства, а тому задовольняє позовні вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача 1351735,48 грн. інфляційних втрат у повному обсязі.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 86089,57 грн., суд зазначає наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16 грудня 2002 року було порушено провадження у справі № Б-23/75-02 про банкрутство ДП "Харківська ТЕЦ-5" () та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

02 червня 2004 року ухвалою господарського суду Харківської області у справі № Б-23/75-02 було замінено боржника ДП "Харківська ТЕЦ-5" на Відкрите акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 січня 2011 року у справі № Б-23/75-02 було змінено найменування боржника з ВАТ "Харківська ТЕЦ-5" на Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5".

23 вересня 2014 року ухвалою господарського суду Харківської області по справі № Б-23/75-02 за клопотанням ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" продовжено термін проведення підготовчого засідання до 01 січня 2016 року та відкладено розгляд справи на 09 лютого 2016 року.

Згідно з абзацом 24 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Цією нормою також встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Зазначена норма передбачає загальну заборону на нарахування неустойки, незалежно від того, перед конкурсним, чи перед поточним кредитором має зобов'язання боржник.

За змістом тлумачення вказаної норми п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 15 "Про судову практику в справах про банкрутство" мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію; їх виконання для боржника є обов'язковим, але пеня, штраф та інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань не нараховуються, оскільки ця норма визначає конкретний проміжок часу, який відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний із його суттю.

Норма ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржнику, щодо якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28 квітня 2011 року у справі № Б-23/75-02 роз'яснено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, який був введений ухвалою господарського суду Харківської області від 16 грудня 2002 року у справі № Б-23/75-02, заборонено нараховувати неустойку (штраф, пеню), заборонено застосовувати інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) та заборонено стягнення на підставі виконавчих документів, як за тими вимогами (виконавчими документами), які виникли (були видані) до моменту введення мораторію так і за тими вимогами (виконавчими документами), які виникли (були видані) після введення мораторію, за винятком вимог передбачених в ч. 6 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Зазначена правова позиція відображена також, зокрема в постанові Вищого господарського суду України від 30 січня 2013 року у справі № 5023/2765/12 за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" про стягнення 460 348,23 грн., в якій касаційна інстанція дійшла висновку про помилковість стягнення пені та 7% штрафу за неналежне виконання ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" зобов'язань під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів (арк. спр. 58-64).

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 12 березня 2013 року у справі № 3-71 гс 12 (номер ЄДРСР 30288872), і, згідно ст. 111-28 ГПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Таким чином, нарахування позивачем 86089,57 грн. пені в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" суперечить приписам ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Враховуючи вище викладене, суд відмовляє в позові в частині стягнення з відповідача 86089,57 грн. пені.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1, 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статтями 173, 174, 179, 193 Господарського кодексу України, статтями 11, 509, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (62371, Харківська область, Дергачівський район, село Подвірки, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 188361,39 грн. 3 % річних, 1351735,48 грн. інфляційних втрат та 30801,94 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

В стягненні пені у розмірі 86089,57 грн. та 3% річних у розмірі 1941,87 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 19.03.2015 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/1110/15