РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015Справа №910/11777/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «КАЙЛАСА-МЕРУ»
До Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення
Простягнення 1 441 944, 26 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача Нагребельний А.В. - за дов.

Від відповідача не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь суму основного боргу у розмірі 1 351 999, 59 грн. за Договором поставки №1811 від 11.12.2013р., а також 48 534, 31 грн. пені, 8 410, 36 грн. 3% річних, 33 000, 00 грн. інфляційного збільшення боргу за Договором поставки від 1.12.2013р. №181 про поставку товару .

Ухвалою суду від 02.09.2014р. провадження у справі було зупинено до вирішення справи №910/17281/14 за позовом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЙЛАСА-МЕРУ» про визнання недійсним договору поставки товару №1811 від 11.12.2013р. та набрання рішенням у вказаній справі законної сили. Зобов'язано сторін негайно повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження по даній справі.

18.12.2014р. від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі у зв'язку із тим, що підстави які зумовили зупинення провадження у справі відпали, а саме: рішенням господарського суду міста Києва від 28.10.2014р. у справі №910/17281/14 в задоволенні позову Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення відмовлено повністю. 11.12.2014р. Київським апеляційним господарським судом апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2014р. у справі №910/17281/14 залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2014р. у справі №910/17281/14 залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ГПК України, господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

З огляду на викладені обставини, суд своєю ухвалою від 22.12.2014р. провадження у справі №910/11777/14 поновив, призначивши розгляд справи на 27.01.2015р.

Відповідач до судових засідань не з'являвся, розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями відповідача про відкладення розгляду справи, про що свідчать ухвали суду від 27.01.2015р. та від 17.02.2015.

03.03.2015р. відповідач знов не з'явився в судове засідання та в третій раз подав клопотання суду про відкладення розгляду справи.

Клопотання Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (Відповідача) від 26.02.2015р. №757/9-03 про відкладення розгляду справи не задовольняється судом, оскільки суду не надано належних доказів неможливості бути присутніми в судовому засіданні 03.03.2015р. уповноважених представників Відповідача та погоджується з твердженням Позивача, що Відповідач дійсно недобросовісно користується належними йому процесуальними правами.

Крім того, 05.03.2015р. закінчується строк вирішення спору, встановлений ч.3 ст.69 ГПК України.

За таких обставин, спір розглядається за наявними у справі доказами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

За клопотанням Позивача, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, спір у даній справі вирішено у строк у відповідності п.3 ст.69 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЙЛАСА-МЕРУ» (Позивачем) та Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (Відповідачем) було укладено договір поставки товару №1811 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Позивач зобов'язався поставити та передати у власність Відповідача товар (код товару за ДК 016-2010:20.30.1 фарби та лаки на основі полімерів (універсальна, однокомпонентна, швидковисихаюча грунт-емаль), а Відповідач зобов'язався прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених Договором.

Судом встановлено, що в період дії Договору Позивач здійснив поставку Товару на користь Відповідача відповідно до умов Договору, що підтверджується належними доказами, а саме видатковими накладними, копіями актів приймання-передачі товару, належні копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Так, відповідно до видаткової накладної №РН-0000010 від 14.03.2014р. та акту приймання-передачі товару від 14.03.2014р. Позивач поставив Відповідачу передбачений умовами Договору Товар на суму 1 151 282, 22 грн., відповідно до видаткової накладної №РН-0000018 від 17.04.2014р. та акту приймання-передачі товару від 17.04.2014р. - на суму 351 999, 59 грн.

Всього Відповідачем було отримано Товар за Договором на загальну суму 1 503 281, 81 грн.

Відповідно до п. п. 4.1 та 4.2. Договору передбачено, що оплата Товару проводиться Відповідачем на користь Позивача не пізніше 7 календарних днів після підписання сторонами акту приймання-передачі партії Товару або видаткової накладної.

Однак, 15.04.2014р. Відповідачем було частково оплачено поставлений Товар за видатковою накладною №РН-0000010 від 14.03.2014р. на суму 151 282, 22 грн.

28.05.2014р. Позивач звернувся до Відповідача з листом-вимогою за вих. №67/05-2014 з вимогою сплатити заборгованість за поставлений Товар.

04.06.2014р. Позивач повторно звернувся до Відповідача з претензією за вих. №04/06-2014 з вимогою сплатити заборгованість за поставлений Товар.

Проте, Відповідач не виконав вказаних претензійних вимог, заборгованість на користь Позивача не сплатив. Станом на 10.06.2014р. Відповідачем не оплачено поставлений Товар на суму 1 351 999, 59 грн.

Судом встановлено, що після подачу позову Позивач отримав від Відповідача ряд листів, якими Відповідач фактично визнав позовні вимоги.

Так, листом від 04.06.2014р. №3037/9-07 Відповідачем повідомлено, що неможливість здійснити розрахунки за Договором про поставку товару зумовлена несприятливим фінансовим становищем у зв'язку з тим, що державні замовники невчасно розраховуються за надані телекомунікаційні послуги. Також в цьому листі Відповідач гарантував погашення заборгованості за поставлений Товар у повному обсязі.

У Листі від 10.06.2014р. №3088/9-07 Відповідач підтвердив, що Позивачем Відповідачу було поставлено Товар на загальну суму 1 503 281, 81 грн. та запропонував Позивачу повернути на користь останнього частину поставленого Товару в рахунок погашення заборгованості по Договору.

Вихідним листом №23/06-2014 від 23.06.2014р. Позивач повідомив Відповідача, що Договором №1811 від 11.12.2013р. не передбачено можливості повернення неоплаченого Товару та просив Відповідача погасити усю наявну суму заборгованості за Договором №1811 від 11.12.2013р.

Однак, Відповідач не виконав зазначені вимоги Позивача.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю з наступних підстав:

За своєю правовою природою, Договір №1811 від 11.12.2013 року, укладений між Позивачем та Відповідачем є Договором поставки.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Судом встановлено, що Позивач на користь Відповідача поставив, обумовлений Договором Товар на загальну суму в розмірі 1 503 281, 81 грн. на підставі наступних документів:

- видаткової накладної №РН-0000010 від 14.03.2014р. та акту приймання-передачі товару від 14.03.2014р. на суму в розмірі 1 151 282, 22 грн.;

- видаткової накладної №РН-0000018 від 17.04.2014р. та акту приймання-передачі товару від 17.04.2014р. на суму 351 999, 59 грн.

Таким чином, факт передачі товару Позивачем та його прийняття Відповідачем суду належним чином доведений.

Однак, Відповідач частково оплатив грошову суму за поставлений товар, а саме в розмірі 151 282, 22 грн. Таким чином, за Відповідачем перед Позивачем рахується заборгованість за поставлений Товар на суму 1 351 999, 59 грн.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Матеріали справи свідчать, що Відповідачем не сплачено грошову суму в розмірі 1 351 999, 59 грн. за поставлений Товар.

Факт наявності боргу у Відповідача за договором поставки від 11.12.2013р. за №1811 у сумі 1 351 999, 59 грн. Позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований, і тому ця сума має бути стягнута з Відповідача.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статті 230-232 Господарського кодексу України передбачають застосування господарських санкцій у вигляді, зокрема, пені та/або штрафу у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 7.2 Договору встановлено, що Покупець за прострочення платежу сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Отже, порушення відповідачем строків оплати за поставлений Товар, передбачений умовами Договору поставки від 11.12.2013р. за №1811, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Тому, Позивачем також правомірно заявлена вимога про стягнення з відповідача пені за неналежне виконання зобов'язання, відповідно до Договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, за прострочення терміну платежу з відповідача належить стягнути пеню у сумі 48 534, 31 грн., відповідно до розрахунку Позивача з яким суд погоджується та вважає обґрунтованим.

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, позивач також правомірно нарахував відповідачу борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Згідно здійсненого позивачем розрахунку з відповідача підлягає стягненню 8 410, 36 грн. 3% річних та 33 000, 00 грн. індексу інфляції, відповідно до ст. 625 ЦК України, з яким суд погоджується та вважає обґрунтованим.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, Відповідачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на спростування позовних вимог в частині стягнення 1 441 944, 26 грн.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи позивач довів, що його вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, буд. 10; Код: 01190043) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЙЛАСА-МЕРУ» (04073, м. Київ, вул. Вербова, буд. 8; Код: 37772576) суму заборгованості в розмірі 1 351 999 (один мільйон триста п'ятдесят одна тисяча дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 59 коп., пеню в розмірі 48 534 (сорок вісім тисяч п'ятсот тридцять чотири) грн. 31 коп., 3% річних в розмірі 8 410 (вісім тисяч чотириста десять) грн. 36 коп., індекс інфляції в розмірі 33 000 (тридцять три тисячі) грн. 00 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 28 840 (двадцять вісім тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 12.03.2015р.

Суддя І.І.Борисенко