ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015 р. Справа№ 914/146/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Земкомерц» (м. Рівне) в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Сокольвака М.В. (м. Вінниця)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» (м. Київ)

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції (м. Пустомити, Львівська обл.)

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Відділ Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області

(м. Пустомити, Львівська обл.)

про: визнання права власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Пшеничній В.С.

Представники:

від позивача: Гевко А.В. - довіреність б/н від 16.01.2015 року.

від відповідача: Не з'явився.

від третьої особи 1: Не з'явився.

від третьої особи 2: Не з'явився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Земкомерц» (м. Рівне) в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Сокольвака М.В. (м. Вінниця) до Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» (м. Київ), третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції (м. Пустомити, Львівська обл.), третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області (м. Пустомити, Львівська обл.) про визнання права власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.01.2015 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 28.01.2015 року. Ухвалою суду від 28.01.2015 року розгляд справи відкладено до 05.02.2015 року, у зв'язку з відсутністю представників відповідача, третьої особи 1 та третьої особи 2. Ухвалою суду від 05.02.2015 року розгляд справи відкладено до 12.02.2015 року, у зв'язку з відсутністю представників відповідача, третьої особи 1 та третьої особи 2 та згідно клопотання відповідача. Ухвалою суду від 12.02.2015 року розгляд справи відкладено до 24.02.2015 року, у зв'язку з відсутністю представників відповідача, третьої особи 1. Ухвалою суду від 24.02.2015 року розгляд справи відкладено до 04.03.2015 року, у зв'язку з відсутністю представника третьої особи 1 та для надання доказів. Ухвалою суду від 04.03.2015 року розгляд справи відкладено до 12.03.2015 року, у зв'язку з відсутністю представників відповідача, третьої особи 1 та третьої особи 2. Ухвалою суду від 12.03.2015 року розгляд справи відкладено до 18.03.2015 року, у зв'язку з відсутністю представників відповідача, третьої особи 1 та третьої особи 2.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 21.01.2015 року, про відкладення від 28.01.2015 року, від 05.02.2015 року, від 12.02.2015 року, від 24.02.2015 року, від 04.03.2015 року, від 12.03.2015 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

02.02.2015 року за вх.№3816/15 позивач подав додаткові пояснення до позовної заяви.

05.02.2015 року за вх.№4446/15 позивач подав клопотання про витребування доказів по справі в порядку ст. 38 ГПК України, а саме: витребувати у Відділу Держземагентства в Пустомитівському районі Львівської області другий примірник оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 486678 від 20.03.2008 року виданого УЗР в Пустомитівському районі Львівської області, що підтверджує право власності ТОВ «Земкомерц» на земельну ділянку площею 0,5897 га, розташовану за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, територія Лисиничівської сільської ради, кадастровий номер :07:000:0226.

У судовому засіданні 05.02.2015 року по справі 914/146/15 суд задовольнив клопотання позивача про витребування доказів у третьої особи 2 в порядку ст. 38 ГПК України.

04.03.2015 року за вх. № 9253/15 позивач подав додаткові пояснення до позовної заяви.

04.03.2015 року за вх. № 9257/15 позивач подав заяву про виправлення описки в позовній заяві.

04.03.2015 року за вх. № 978/15 позивач подав клопотання про продовження строку розгляду справи понад такий, що встановлений ст. 69 ГПК України.

12.03.2015 року за вх. № 10464/15 позивач подав заяву по справі.

18.03.2015 року за вх. № 11525/15 позивач подав заперечення на відзив.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 21.01.2015 року, про відкладення від 28.01.2015 року, від 05.02.2015 року, від 12.02.2015 року, від 24.02.2015 року, від 04.03.2015 року, від 12.03.2015 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, про що свідчить Реєстр № 261 на відправлення рекомендованої кореспонденції за 13.03.2015 року, а явка відповідача була визнана судом та визначена в ухвалах суду обов'язковою.

04.02.2015 року за вх.№4270/15 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

17.02.2015 року за вх.№ 6541/15 відповідач подав заперечення на позовну заяву.

27.02.2015 року за вх. № 8434/15 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Третя особа 1 вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 21.01.2015 року, про відкладення від 28.01.2015 року, від 05.02.2015 року, від 12.02.2015 року, від 24.02.2015 року, від 04.03.2015 року, від 12.03.2015 року не виконала, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча і була своєчасно, належним чином, відповідно до ст.64 ГПК України, повідомлена про час, місце і дату розгляду справи, про що свідчить Реєстр № 261 на відправлення рекомендованої кореспонденції за 13.03.2015 року, а явка третьої особи 1 була визнана судом та визначена в ухвалах суду обов'язковою.

28.01.2015 року за вх.№2955/15 третя особа 1 подала відзив на позовну заяву.

Третя особа 2 вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 21.01.2015 року, про відкладення від 28.01.2015 року, від 05.02.2015 року, від 12.02.2015 року, від 24.02.2015 року, від 04.03.2015 року, від 12.03.2015 року не виконала, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча і була своєчасно, належним чином, відповідно до ст.64 ГПК України, повідомлена про час, місце і дату розгляду справи, про що свідчить Реєстр № 261 на відправлення рекомендованої кореспонденції за 13.03.2015 року, а явка третьої особи 1 була визнана судом та визначена в ухвалах суду обов'язковою.

03.03.2015 року за вх. № 9171/15 третя особа 2 подала завірені копії технічної документації по оформленню і видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Лисиничівської сільської ради з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства ТзОВ «Земкомерц».

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 18.03.2015 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, Постановою Господарського суду Рівненської області від 25 лютого 2014 року у справі № 918/756/13 ТОВ «Земкомерц» (надалі - позивач) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено Сокольвака Михайла Васильовича.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання його банкрутом», з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

Позивач зазначає, що в ході виконання своїх професійних обов'язків, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом», ліквідатору з листа Відділу Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області № 01-14/05-3049 від 11.08.2014 року стало відомо, що на земельну ділянку площею 0,5897 га, розташовану за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, територія Лисиничівської сільської ради, кадастровий номер :07:000:0226 (надалі також - Земельна ділянка) не зареєстроване право приватної власності за ТОВ «Земкомерц» на підставі Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 19.03.2013 року у справі № 465/1223/13-ц.

Позивач наголошує, що 19 березня 2013 року Франківським районним судом м. Львова було винесено ухвалу про зміну способу виконання ухвали суду про визнання мирової угоди у справі № 465/1223/13-ц. Вказаною ухвалою було змінено спосіб виконання ухвали суду про визнання мирової угоди від 24.09.2010 року у справі за позовом АКБ «Київська Русь» до Козика Михайла Васильовича, ТзОВ «Земкомерц», Лавейкіна Михайла Івановича про стягнення заборгованості на примусове стягнення, та звернено стягнення шляхом передачі Публічному акціонерному товариству «Банк Київська Русь», якому передано у власність, передану в іпотеку Товариством з обмеженою відповідальністю «Земкомерц» земельну ділянку, площею 0,5897 га, розташовану за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, територія Лисиничівської сільської ради, кадастровий номер :07:000:0226, за вартістю, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, що становить 337488,00 грн.

Позивач звертає увагу на те, що після звернення ліквідатора Сокольвака М.В. з відповідною апеляційною скаргою, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 листопада 2014 року (провадження у справі № 22-ц/783/6470/14) було скасовано ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19.03.2013 року у справі № 465/1223/13-ц та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено ПАТ «Банк Київська Русь (правонаступник АКБ «Київська Русь») у задоволенні заяви про зміну способу виконання ухвали про виконання мирової угоди. Рішення суду обґрунтовано тим, зокрема, що у відповідності до роз'яснень п. 45 абз. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі, якщо за судовим рішенням із відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то, в порядку статті 373 ЦПК України, суд не може змінити спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості, відповідно до Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ «Про виконавче провадження», має виконуватись за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до ст. 319 Цивільного процесуального кодексу України, рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Позивач наголошує, що право власності на земельну ділянку підлягає визнанню за позивачем, оскільки документ, на підставі якого це право перейшло у власність іншої особи - скасовано.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема, шляхом визнання наявності прав.

Згідно ст. 41 Конституції України і ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На думку позивача, виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, піддається сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

За твердженням позивача, його право власності на Земельну ділянку підтверджувалося на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 486678 від 20 березня 2008 року.

Позивач наголошує, що неправомірність внесення запису про реєстрацію права на Земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено Апеляційним судом Львівської області, який скасував ухвалу Франківського районного суду від 19.03.2013 року, тобто речове право було зареєстроване за відповідачем на підставі правовстановлюючого документа, який на даний момент скасований. Оскільки фактично земельна ділянка не вибувала з власності позивача, а також через неможливість реєстрації права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, єдиним способом захисту своїх порушених та невизнаних прав для ТОВ «Земкомерц» залишається звернення до суду з заявою про визнання за собою права власності.

На думку позивача, державна реєстрація права власності на земельну ділянку за ПАТ «Банк Київська Русь» підлягає скасуванню у зв'язку з скасуванням документа, на підставі якої таке право було зареєстроване.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно з п. 37 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, зокрема є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Верховний суд України у листі від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» вказав на те, що можна погодитись із позицією, що відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання недійсними свідоцтв про право власності, державного акта про право власності на земельну ділянку. У разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна, права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру (ч. 2 ст. 26 Закону України від 01.07.2004 р. N 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Отже, на думку позивача, у зв'язку зі скасуванням документа, на підставі якого було зареєстровано право власності на земельну ділянку за відповідачем, державна реєстрація такого право власності підлягає скасуванню у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також, позивач звертає увагу, що вимога про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку є обов'язковою в контексті даної позовної заяви і є невід'ємною від вимоги про визнання права власності. Сама по собі вимога про визнання права власності на земельну ділянку за позивачем не призведе до повного відновлення порушених та не визнаних прав позивача і набуття права власності на Земельну ділянку.

Стаття 16 ГПК України передбачає, що справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна.

Оскільки місцезнаходженням земельної ділянки є Львівська область, сторонами спору - юридичні особи, спір підлягає розгляду в Господарському суді Львівської області.

Позивачем до позовної заяви було додано належним чином засвідчену копію Державного акту на право власності на Земельну ділянку серія ЯД № 486678 від 20 березня 2008 року, виданого УЗР в Пустомитівському районі Львівської області (надалі також - Державний акт).

Позивач звертає увагу на те, що, у зв'язку з неправомірною реєстрацією права власності на Земельну ділянку за ПАТ «Банк Київська Русь», отримати державний акт чи його дублікат у відповідних органах неможливо, у зв'язку з тим, що чинним законодавством не передбаченої видачу державних актів з 01.01.2013 року.

Додатково позивач звертає увагу на ту обставину, що ТОВ «Земкомерц» визнано банкрутом, всі функції органів управління Позивача здійснює ліквідатор Сокольвак М.В. Всупереч вимог Закону україни «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» директором ТОВ «Земкомерц» не передано ліквідатору оригінали всіх документів, зокрема і правовстановлюючих на земельні ділянки, що підтверджено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2014 року у справі № 2/463/1402/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 жовтня 2014 року, яким було задоволено позовні вимоги ліквідатора ТОВ «Земкомерц» та зобов'язано директора ТОВ «Земкомерц» передати ліквідатору ТзОВ «Земкомерц» оригінали установчих документів та правовстановлюючих документів Товариства, в тому числі на Земельну ділянку. Згадане рішення суду не виконане.

Відтак, на думку позивача, у нього відсутня можливість самостійно надати оригінал Державного акту. При цьому, згідно з п. 4.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 р. № 43 (чинна на момент видачі Державного акту), другий примірник державного акту або договору зберігається у вогнетривких шафах у приміщеннях відповідних рад чи державних адміністрацій, або за їх дорученням у приміщеннях районних (міських) відділів (управлінь) земельних ресурсів Держкомзему України. Таким чином, оригінал другого примірника Державного акту наявний у Відділі Держземагенства в Пустомитівському районі Львівської області, який є учасником судового процесу у даній справі.

Позивач зазначає, що в своєму відзиві Відділ реєстрації посилається на ч. 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в якій зазначається, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З вказаним твердження Відділу реєстрації погодитися не можна, оскільки, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно з п. 37 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, зокрема є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Позивач звертає увагу на те, що на даний момент, у відповідача відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності на земельну ділянку. Отже, у зв'язку зі скасуванням документа, на підставі якого було зареєстровано право власності на земельну ділянку за відповідачем, державна реєстрація такого право власності підлягає скасуванню у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, позивач вправі вибирати будь-який передбачений законом спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів. Вказане право не може бути обмежено судом.

Також, позивач звертає увагу на те, що доводи Відділу реєстрації, що викладені у відзиві, стосуються насамперед виконання рішення суду і не мають відношення до позовних вимог, заявлених позивачем та способу захисту позивачем своїх порушених прав.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що 18 серпня 2008 року між Козик Михайлом Васильовичем (надалі - Позичальник) і Акціонерним банком „Київська Русь", правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (надалі - Банк, Відповідач) було укладено Кредитний договір №136/08-08 (надалі - Кредитний договір), відповідно до якого Позичальнику надавався кредит в сумі 500 000,00 (п'ятсот тисяч) гривень під 23,5 (двадцять три цілих п'ять десятих) відсотків річних на строк по 18 серпня 2011 року.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Відповідач зазначає, що, у відповідності до п. 3.1. Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у випадку утворення простроченої заборгованості за кредитом та/або відсотках щонайменше на один календарний місяць. Однак, зобов'язання по кредитному договору Позичальником не виконувалось, не дотримано графіку погашення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідач наголошує, що, 20 листопада 2009 року, Банком було подано позовну заяву про стягнення заборгованості з Позичальника та поручителів.

Відповідач зазначає, що ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 24.09.2010 р., по справі №2-1687/10 р. визнано Мирову угоду від 22.09.2010 року, укладену між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь", Лавейкіним Михайлом Івановичем, ТзОВ «Земкомерц» та Козик Михайлом Васильовичем, за умовами якої відповідачі визнають заборгованість по кредитному договору №136/08-08 від 18 серпня 2008 року у загальній сумі 473 362, 96 грн. (чотириста сімдесят три тисячі триста шістдесят дві гривні 96 копійок) та зобов'язалися погасити її в строк до 18 серпня 2011 р., згідно графіку платежів, встановленого п.п. 2.1.1., 2.1.2. мирової угоди.

Пунктом 2.1.1. Мирової угоди передбачено, що заборгованість по кредиту відповідач 1 зобов'язаний погашати щомісячно, згідно з затвердженим угодою графіком.

Пунктом 3.1. Мирової угоди зазначено, що у разі невиконання зобов'язань, зазначених у п.п. 2.1., 2.1.1. та п. 2.1.2. даної Угоди, вважається, що відповідачі в односторонньому порядку відмовилися від виконання своїх обов'язків. Угода втрачає силу.

Відповідач наголошує, що для забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Земкомерц» було укладено Договір іпотеки, посвідчений Віблим Л.З., приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу 18 серпня 2011 року за реєстровим номером 1634 (надалі - Договір іпотеки), відповідно до якого в іпотеку Банку було передано земельну ділянку площею 0,5897 га, що розташована на території Лисинечівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки :07:0000226 (надалі - Предмет іпотеки).

Відповідно до умов Договору іпотеки, зокрема п.5.2., Банк набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання терміну (строку) виконання основного зобов'язання, Основне зобов'язання (або відповідна його частина) не буде виконано.

Оскільки зобов'язання Позичальника за Кредитним договором виконано не було, а невиконання Мирової угоди призвело до втрати її сили, Банк набув право скористатися правами, наданими Закону України «Про іпотеку» та умовами Договору іпотеки щодо задоволення вимог, забезпечених іпотекою.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач звертає увагу на те, що, враховуючи той факт, що зобов'язання боржник не виконав, ПАТ "Банк "Київська Русь" звернувся до Франківського районного суду м.Львова, з заявою про зміну способу виконання Ухвали Франківського районного суду м.Львова, від 24.09.2010 р. у справі №2-1687/2010р. про визнання Мирової угоди, шляхом передачі ПАТ "Банк "Київська Русь" у власність предмета іпотеки в рахунок повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідач зазначає, що в основу позовних вимог позивачем покладено ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 листопада 2014 року, якою скасовано ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 19 березня 2013 року, про зміну способу виконання Мирової угоди, як такої що була підставою для реєстрації права власності за відповідачем.

Апеляційний суд Львівської області своє рішення мотивував тим, що у разі, якщо за судовим рішенням із відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то, в порядку статті 373 ЦПК України, суд не може змінити спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватись за рахунок всього майна, що належить боржнику.

З зазначеною позицією Апеляційного суду Львівської області відповідач не погоджується оскільки, Мирова Угода не є Рішенням про стягнення заборгованості за яким можуть виникати права та обов'язки відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", а по юридичній природі являється процесуальною угодою між стронами про завершення цивільно-правового спору.

У відзиві на позовну заяву третя особа 1 зазначає, що Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області вважає, що є підстави для відмови в задоволенні позову в частині скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, оскільки Реєстраційна служба Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області не є юридичною особою.

Третя особа 1 зазначає, що, відповідно до Положення про реєстраційну службу Пустомитівського районного управління юстиції, погодженого Головою Державної реєстраційної служби України Вороною Д.М. 29.11.2013 року, затвердженого Начальником реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Віблою І.Ю. 20.11.2013 року, реєстраційна служба Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області є його структурним підрозділом, що забезпечує реалізацію повноважень Державної реєстраційної служби (Укрдержреєстр).

Реєстраційна служба підпорядкована безпосередньо реєстраційній службі Головного управління юстиції у Львівській області та Укрдержреєстру.

Структуру реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції складають відділ державної реєстрації актів цивільного стану; відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно; державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; спеціаліст з питань реєстрації (легалізації) обєднань громадян, громадських спілок, інших громадських формувань, статутів. Реєстраційна служба Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області не є юридичною особою.

Щодо вимог позивача скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, третя особа 1 зазначає, що у відповідності до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Третя особа 1 звертає увагу на те, що з 01 січня 2013 року частиною другою статті 26 чинної редакції Закону (мається на увазі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ) передбачено внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав.

Третя особа 1 зазначає, що процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури, визначено Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3502/5 (надалі - Порядок № 3502/5).

Пунктом 2.6 Порядку № 3502/5, п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011р. №1141 (надалі - Порядок № 1141), передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Третя особа 1 звертає увагу на те, що заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи визначені вказаним порядком. Форма і вимоги до заповнення заяв та запитів, що подаються до органу державної реєстрації прав установлюються Наказом Міністерства юстиції України від 17.04.2012 р. № 595/5 «Про впорядкування відносин, пов'язаних із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно ч. 1 ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як встановлено в ході судового розгляду справи, Постановою Господарського суду Рівненської області від 25 лютого 2014 року у справі № 918/756/13 ТОВ «Земкомерц» (надалі - позивач) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено Сокольвака Михайла Васильовича.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання його банкрутом», з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

В ході виконання своїх професійних обов'язків, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом», ліквідатору з листа Відділу Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області № 01-14/05-3049 від 11.08.2014 року стало відомо, що на земельну ділянку площею 0,5897 га, розташовану за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, територія Лисиничівської сільської ради, кадастровий номер :07:000:0226 (надалі - Земельна ділянка) не зареєстроване право приватної власності за ТОВ «Земкомерц» в зв'язку з постановленням ухвали Франківського районного суду м. Львова від 19.03.2013 року у справі № 465/1223/13-ц.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду, згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами: підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесені до компетенції адміністративних судів.

Стаття 16 ГПК України передбачає, що справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна.

Оскільки місцезнаходженням земельної ділянки є Львівська область, а сторонами спору - юридичні особи, спір підлягає розгляду в Господарському суді Львівської області.

Позивачем до позовної заяви було додано належним чином засвідчену копію Державного акту на право власності на Земельну ділянку серія ЯД № 486678 від 20 березня 2008 року, виданого УЗР в Пустомитівському районі Львівської області (надалі також - Державний акт).

Позивач наголошує, що 19 березня 2013 року Франківським районним судом м. Львова було винесено ухвалу про зміну способу виконання ухвали суду про визнання мирової угоди року у справі № 465/1223/13-ц. Вказаною ухвалою було змінено спосіб виконання ухвали суду про визнання мирової угоди від 24.09.2010 року у справі за позовом АКБ «Київська Русь» до Козика Михайла Васильовича, ТзОВ «Земкомерц», Лавейкіна Михайла Івановича про стягнення заборгованості на примусове стягнення боргу, та звернено шляхом передачі Публічному акціонерному товариству «Банк Київська Русь» у власність, за вартістю, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, що становить 337488,00 грн., передану в іпотеку Товариством з обмеженою відповідальністю «Земкомерц» земельну ділянку, площею 0,5897 га, що розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, територія Лисиничівської сільської ради, кадастровий номер :07:000:0226.

Після звернення ліквідатора Сокольвака М.В. з відповідною апеляційною скаргою, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 листопада 2014 року (провадження № 22-ц/783/6470/14) було скасовано ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19.03.2013 року у справі № 465/1223/13-ц та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено ПАТ «Банк Київська Русь (правонаступник АКБ «Київська Русь) у задоволенні заяви про зміну способу виконання ухвали про визнання мирової угоди. Рішення суду обґрунтовано тим, зокрема, що у відповідності до роз'яснень п. 45 абз. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо за судовим рішенням із відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то, в порядку статті 373 ЦПК України, суд не може змінити спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості, відповідно до Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ «Про виконавче провадження», має виконуватись за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до ст. 319 Цивільного процесуального кодексу України, рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема, шляхом визнання наявності прав.

Згідно ст. 41 Конституції України і ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Це підтверджується відповідною позицією Верховного суду України, згідно якої, у разі, якщо право власності оспорюється, або не визнається іншою особою, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності відповідно до ст. 392 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 4 грудня 2012 р. у справі N 3-55гс12, від 11 грудня 2012 р. у справі N 3-65гс12).

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, піддається сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Крім того, позов про визнання права власності є речово-правовим, у якому суд повинен підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно та ст. 16 ЦК України, яка визначає визнання права як способу захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ч. 4 ст. 35 ГПК України, вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Неправомірність внесення запису про реєстрацію права на Земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підтверджено Апеляційним судом Львівської області, який скасував ухвалу Франківського районного суду від 19.03.2013 року, тобто речове право було зареєстроване за відповідачем на підставі правовстановлюючого документа, який на час звернення з цим позовом є скасований. Оскільки фактично земельна ділянка не вибувала з власності позивача, єдиним способом захисту своїх порушених та невизнаних прав для ТОВ «Земкомерц» залишається звернення до суду з заявою про визнання за собою права власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як було встановлено судом, власність позивача на Земельну ділянку підтверджувалося Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 486678 від 20 березня 2008 року, в якому зазначено як підставу оформлення цього Акту договір купівлі-продажу земельних ділянок від 28.02.2008 р. серії ВКЕ № 960499, № 960500, № 321081, реєстр № 428, №429, № 430 від 14.03.2008 р. сер. ВКІ № 449347 реєстр № 521, а також це підтверджується усіма матеріалами, що містить Технічна документація по переоформленню і видачі Державного акту, що долучена до матеріалів справи.

Як зазначено вище, ТОВ «Земкомерц» визнано банкрутом, всі функції органів управління Позивача здійснює ліквідатор Сокольвак М.В. Всупереч вимог Закону україни «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» директором ТОВ «Земкомерц» не передано ліквідатору оригінали всіх документів, зокрема і правовстановлюючих на земельні ділянки, що підтверджено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2014 року у справі № 2/463/1402/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 жовтня 2014 року, яким було задоволено позовні вимоги ліквідатора ТОВ «Земкомерц» та зобов'язано директора ТОВ «Земкомерц» передати ліквідатору ТзОВ «Земкомерц» оригінали установчих документів та правовстановлюючих документів Товариства, в тому числі на Земельну ділянку. Згадане рішення суду не виконане.

Відтак, у позивача відсутня можливість самостійно надати оригінал Державного акту. При цьому, згідно з п.4.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 р. № 43 (чинна на момент видачі Державного акту) другий примірник державного акту або договору зберігається у вогнетривких шафах у приміщеннях відповідних рад чи державних адміністрацій, або за їх дорученням у приміщеннях районних (міських) відділів (управлінь) земельних ресурсів Держкомзему України. Таким чином, оригінал другого примірника Державного акту наявний у Відділі Держземагенства в Пустомитівському районі Львівської області, який є учасником судового процесу у даній справі.

Оригінал зазначеного Державного акту, на вимогу суду, був наданий для огляду третьою особою 2 в судовому засіданні. Крім того, належним чином засвідчена копія даного Державного акту була долучена Відділом Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області до матеріалів справи.

Як зазначено вище, правовий статус земельної ділянки та право власності на земельну ділянку були встановлені Франківським районним судом м. Львова, зокрема при прийнятті ухвали від 19.03.2013 р. у справі № 465/1223/13-ц. Вказаною ухвалою було змінено спосіб виконання ухвали суду про визнання мирової угоди від 24.09.2010 року у справі за позовом АКБ «Київська Русь» до Козика Михайла Васильовича, ТзОВ «Земкомерц», Лавейкіна Михайла Івановича про стягнення заборгованості на примусове стягнення, та звернено стягнення шляхом передачі від ТОВ «Земкомерц» Публічному акціонерному товариству «Банк Київська Русь» у власність, за вартістю, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, що становить 337488,00 грн., передану в іпотеку Товариством з обмеженою відповідальністю «Земкомерц» земельну ділянку, площею 0,5897 га, розташовану за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, територія Лисиничівської сільської ради, кадастровий номер :07:000:0226. Тому, суд приходить до висновку, що на час звернення з цим позовом у відповідача відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував, що право власності на спірну земельну належить саме йому, а, отже, право власності має бути визнано за фактичним його власником, тобто за позивачем.

Виходячи з вищенаведеного, є достатньо доказів того, що позивач є власником спірної земельної ділянки, яка вибула від нього на підставі судового рішення, що на час звернення з позовом є скасованим, а, отже, втратило чинність.

Отже, враховуючи факт скасування Апеляційним судом Львівської області ухвали Франківського районного суду м. Львова від 19.03.2013 р., суд приходить до висновку про неправомірність наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно даних про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем.

Разом з тим, згідно з ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Також, сама по собі вимога про визнання права власності на земельну ділянку за позивачем не призведе до повного відновлення порушених та невизнаних прав позивача і набуття права власності на Земельну ділянку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно з п. 37 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, зокрема є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Верховний суд України у листі від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» вказав на те, що можна погодитись із позицією, що відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання недійсними свідоцтв про право власності, державного акта про право власності на земельну ділянку. У разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру (ч. 2 ст. 26 Закону України від 01.07.2004 N 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Документом, що підтверджував виникнення права власності та на підставі якого було зареєстровано право власності на земельну ділянку за відповідачем, була ухвала Франківського районного суду м. Львова від 19.03.2013 року у справі № 465/1223/13-ц. Ця Ухвала, 05 листопада 2014 року була скасована Ухвалою Апеляційного суду Львівської області, як така, що винесена з порушенням законодавства. На даний момент вказана ухвала апеляційного суду не скасована та набрала законної сили. А тому, на даний момент, у відповідача відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності на земельну ділянку. Отже, у зв'язку зі скасуванням документа, на підставі якого було зареєстровано право власності на земельну ділянку за відповідачем, державна реєстрація такого права власності підлягає скасуванню у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тому, державна реєстрація права власності на земельну ділянку за ПАТ «Банк Київська Русь» підлягає скасуванню, у зв'язку з скасуванням документа, на підставі якої таке право було зареєстроване.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 15, 16, 321, 392, 328, 378 Цивільного кодексу України, статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», слід констатувати наявність правових підстав щодо визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Земкомерц» (код ЄДРПОУ - 33981329) права власності на земельну ділянку площею 0,5897 га, розташовану за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, територія Лисиничівської сільської ради, кадастровий номер :07:000:0226, та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,5897 га, розташовану за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, територія Лисиничівської сільської ради, кадастровий номер :07:000:0226 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису 823522, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 6, яке зареєстроване за Публічним акціонерним товариством «Банк Київська Русь» (код ЄДРПОУ - 35364697).

Також, слід зазначити, що доводи Відділу реєстрації викладені у відзиві, стосуються насамперед виконання рішення суду і не мають відношення до позовних вимог, заявлених позивачем та способу захисту позивачем своїх порушених прав.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Враховуючи вищенаведене, доводи, викладені у відзиві Відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно не спростовують позовних вимог, заявлених позивачем.

Враховуючи, що позивач представив достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Земкомерц» (м. Рівне) в особі ліквідатора арбітражного керуючого Сокольвака М.В. (м. Вінниця) до Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» (м. Київ), третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції (м. Пустомити, Львівська обл.), третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області (м. Пустомити, Львівська обл.) про визнання права власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав квитанцію від 19.01.2015 року на суму 7967,77 грн.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задоволити.

2. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Земкомерц» (33028, м. Рівне, вул. Лермонтова, 4А, ) право власності на земельну ділянку площею 0,5897 га, розташовану за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, територія Лисиничівської сільської ради, кадастровий номер :07:000:0226.

3. Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,5897 га, розташовану за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, територія Лисиничівської сільської ради, кадастровий номер :07:000:0226 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису 823522, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 6, яке зареєстроване за Публічним акціонерним товариством «Банк Київська Русь» (04071, м. Київ, вул. Хорива, 11 А, ).

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» (04071, м. Київ, вул. Хорива, 11 А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Земкомерц» (33028, м. Рівне, вул. Лермонтова, 4А, ) 7967 (сім тисяч дев'ятсот шістдесят сім) грн. 77 коп. судового збору.

5. Накази видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.03.2015 року