ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року Справа № 915/24/15

м. Миколаїв

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Лекса" /місцезнаходження: 01032, м. Донецьк, вул. Артема, буд. 152/

/поштова адреса: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри,30 /

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" /54034, , м. Миколаїв, вул. Перша Слобідська, буд. 122/

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРА ІМПЕКС" /83000, м. Донецьк, вул. Панфілова, 67, оф. 45/ /адреса для листування: 04073, м. Київ, вул. Куренівська, 15-а/.

про: стягнення 354 209,75 грн.

Суддя Васильєва Л.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Новосьолова І.А. (дов. від 26.09.2014р.), Пластінкіна Т.Г. (дов. №157 від 06.03.2015 р.)

Від 3-ї особи: Шубін О.Л. дов. від 16.03.2014р.

Позивач звернувся до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 354209,75 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує укладеним між ним та 3-ю особою договором факторингу від 12.11.2014 року № 2/2014 та порушенням відповідачем його зобов'язань по оплаті вартості отриманої продукції по договору купівлі - продажу № 253 к/7 від 12.12.2013 року, укладеному між відповідачем та 3-ю особою.

19.03.2015р. позивач звернувся з клопотання розглянути справу без участі його представника. Судом клопотання задоволено.

Відповідач позовні вимоги не визнає з тих підстав, що договір факторингу від 12.11.2014 року № 2/2014 є недійсним з підстав, встановлених ст. 212 та ч.1 ст. 516 Цивільного кодексу України; у позивача відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг; на момент укладання договору факторингу зобов'язання по договору купівлі-продажу було припинено зарахуванням зустрічних однорідних вимог згідно ст. 601 Цивільного кодексу України.

3-ю особою надані пояснення у справі, в яких він зазначає про відсутність заборгованості перед третьою особою.

Відповідачем 10.03.2015р. заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи стосовно заборгованості 3-ї особи перед відповідачем по договору складського зберігання зерна від 08.10.2013 року №241-К/7. Судом клопотання відхилено з тих підстав, що вказаний договір не є предметом розгляду даного спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд -

встановив:

між позивачем на 3-ю особою 12 листопада 2014р. укладено договір факторингу № 2/2014, відповідно до якого позивачу відступлено право вимоги заборгованості за договором купівлі-продажу № 253 К/7 від 12 грудня 2013 року в розмірі 354 209,75 грн., яку позивач просить стягнути у судовому порядку з відповідача.

Позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

12 грудня 2013 року між відповідачем та 3-ю особою був укладений договір купівлі-продажу № 253 К/7, відповідно до умов якого 3-я особа зобов'язується передати у власність відповідача товар у відповідності до Специфікацій, які оформляються на кожну окрему поставку товару у формі Додатка до договору і є його невід'ємною частиною, а відповідач зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його.

Сторони договору домовились, що оплата по договору здійснюється трьома частинами:

- переплата в розмірі 200 000,00 гривень, яку покупець оплачує протягом 2 банківських днів з дати отримання рахунку від продавця шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок продавця;

- другий платіж в розмірі 300 000,00 гривень, яку покупець оплачує протягом 2 банківських днів з дати отримання рахунку від продавця шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок продавця;

- остаточний розрахунок в розмірі 1 703 703,51 грн., який покупець оплачує після приймання-передачі товару протягом 10 банківських днів з дати поставки шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок продавця.

3-я особа поставила відповідачу товар на загальну суму 2203703,51грн. з ПДВ, що підтверджується актами прийому-передачі від 16.12.2013р., від 19.12.2013р., від 20.12.2013р., від 21.12.2013р., від 23.12.2013р., від 24.12.2013р., від 25.12.2013р., від 26.12.2013р.,від 27.12.2013р., від 28.12.2013р., від 30.12.2013р., від 31.12.2013р.,від 13.01.2014р. та специфікацією № 1 від 13.12.2013 року.

Відповідачем оплачено 1849493,76 грн., тобто борг відповідача дійсно складає 354209,75 грн.(т.1 а.с.31).

Разом з тим, суд погоджується з доводами відповідача щодо відсутності його обов'язку по сплаті вказаної суми.

Як зазначає відповідач, не заперечується позивачем, третьою особою та підтверджено наданими відповідачем доказами(доповнення до відзиву від 06.03.2015р) між відповідачем та 3-ю особою крім договору купівлі продажу від 12.12.2013р. №253 К/7, на який посилається позивач у позовній заяві, існують правовідносини, що витікають із договору складського зберігання зерна від 08.10.2013 року № 241-К/7, у відповідності до якого відповідач зобов'язався зберігати зерно, надавати послуги по прийманню, збереженню, відвантаженню автомобільним та залізничним транспортом, переоформлювати зерно на іншого поклажедавця, виписувати складські квитанції, а 3-тя особа зобов'язалась оплачувати надані послуги.

Факт надання відповідачем 3-й особі послуг по договору зберігання підтверджується наданими відповідачем Актами на виконані послуги за період з березня по червень 2014р., розшифровками по зберіганню кукурудзи за квітень 2014р., наказами на відпуск продукції, довіреністю на отримання продукції, ваговим журналом, товарно-транспортними накладними на вивіз продукції 3-ю особою, складською квитанцією та реєстром накладних на прийом відповідачем продукції(документи додані до пояснень відповідача від 06.03.2015р.) Докази направлення вказаних актів також додано до пояснення. Всього відповідачем за вказаний період надано послуг на суму 855783,90 грн.

Суд не приймає заперечень позивача та 3-ї особи щодо того, що вказані акти 3-ю особою не підписані, оскільки вказані документи вважаються підписаними, а відомості, вказані в них - підтверджені в силу положень п.6.5., 6.6.1. договору від 08.10.2013 року № 241-К/7.

Відповідачем на вимогу суду надано розрахунок заборгованості 3-ї особи за квітень та травень 2014р.(лист від 18.03.2015р.), складений на підставі первинних документів. За вказаний період борг 3-ї особи склав 527044,96 грн.

Відповідно до ст.601 Цивільного Кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимог. Зарахування зустрічних однорідних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідач неодноразово у квітні, травні, червні, липні 2014 року повідомляв 3-ю особу про зарахування зустрічних однорідних вимог(т.1 а.с.95, 99-100, 106). Третьою особою документи про залік зустрічних однорідних вимог в сумі 354209,75 грн. отримано, про що свідчать фіскальні чеки(а.с.98), витяг з журналу вихідної кореспонденції(т.1 а.с.1020), накладна Експреспошти(а.с.103), електронна кореспонденція(т.1 а.с.104-105).

Таким чином, станом на 12.11.2014 р., тобто на момент укладання між позивачем та 3-ю особою договору факторингу борг відповідача у сумі 354209,75 грн. був відсутній, а зобов'язання в сумі 354209,75 грн. припиненим.

Статтею 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Приписом пункту 2 статті 1081 Цивільного кодексу України визначено, що грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Разом з тим, судом встановлено, що на час укладання договору факторингу відповідач правомірно заявив про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 354209,75 грн. і про це було відомо 3-й особі(клієнту по договору факторингу).

Отже, в силу вказаної вище правової норми грошова вимога в сумі 354209,75 грн., право якої відступлене, є недійсною.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо недійсності договору факторингу, оскільки відповідно до ст. 1080 Цивільного кодексу України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження; чинним законодавством, а саме Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» не передбачено ліцензування факторингової діяльності; пункт 2 статті 1081 Цивільного кодексу України визначає відповідальність клієнта перед фактором та не ставить в залежність дійсність договору факторингу від недійсності грошової вимоги.

Заперечення 3-ї особи щодо наявності боргу відповідача перед ним по договору складського зберігання в сумі 5156733,88 грн. судом відхиляються, оскільки вказаний договір містить також обов'язок 3-ї особи сплачувати за послуги по прийманню, відвантаженню автомобільним та залізничним транспортом, збереженню, переоформленню зерна на іншого поклажедавця, виписуванню складських квитанцій. Жодних доказів, а саме первинних документів по виконанню вказаних зобов'язань суду не надано.

За вказаних вище обставин в задоволенні позову слід відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 44,49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, - суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.I. Васильєва

Повний текст рішення складено та підписано 23.03.2015р.