КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2015 р. Справа№ 911/3094/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Регіональні електричні мережі"

на рішення Господарського суду Київської області

від 07.10.2014

у справі №911/3094/14 (суддя - Саванчук С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київсільелектро", м. Київ,

до Державного підприємства "Регіональні електричні мережі", Київська обл., м. Вишгород,

про стягнення 805 243,58 грн,

за участю представників:

від позивача: 1) Іванчук В.І. - генеральний директор (наказ про призначення від 29.03.2012 № 17-К);

2) Кича Д.О. - представник (довіреність б/н від 04.08.2014);

від відповідача: не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київсільелектро" (надалі - ПАТ «Київсільелектро») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (надалі - ДП «Регіональні електричні мережі») про стягнення 886 659,06 грн, з яких 747 500,45 грн основного боргу, 52 325,03 грн штрафу та 86 833,58 грн пені, посилаючись на порушення відповідачем грошових зобов'язань за договором про закупівлю робіт від 28.10.2013 № 48/13.

Під час судового розгляду справи суд першої інстанції прийняв подану позивачем 09.09.2014 в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просив стягнути з відповідача 805 243,58 грн, з яких 747 500,45 грн основного боргу та 57 743,13 грн пені.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.10.2014 у справі № 911/3094/14 позов задоволено частково, стягнуто з ДП "Регіональні електричні мережі" на користь ПАТ "Київсільелектро" 747 500,45 грн основної заборгованості та 14 950,00 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. Повернуто ПАТ "Київсільелектро" з Державного бюджету України 1 628,31 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, ДП "Регіональні електричні мережі" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2014 у справі № 911/3094/14 змінити, відстрочивши виконання рішення суду до 01 січня 2016 року.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням судом норм процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2015 апеляційну скаргу прийнято до апеляційного провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.03.2015.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представники позивача проти доводів апеляційної скарги заперечили, вважають рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Скаржник свого уповноваженого представника у судове засідання не направив, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення даній особі поштового відправлення.

Вислухавши думку представників позивача щодо можливості розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами та за відсутності відповідача.

16.03.2015 року в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, між ПАТ «Київсільелектро» (далі - генпідрядник) та ДП «Регіональні електричні мережі» (далі - замовник) було укладено договір про закупівлю робіт від 28.10.2013 № 48/13 (далі - договір), відповідно до умов якого генпідрядник зобов'язується у 2013 році виконати роботи щодо реконструкції мереж електропостачання по вул. Бредихина, Алтайська, Господарська, Акопяна з встановленням КТП в центрі навантажень у Пролетарському районі м. Донецька, які зазначені в локальних кошторисах, що додаються до «Договірної ціни на будівельно-монтажні роботи» (Додаток №1), а замовник - прийняти і оплатити такі роботи (пункти 1.1., 1.2. договору).

Ціна Договору становить 786 765,00 грн, в т.ч. ПДВ, та складається з: вартості будівельно-монтажних робіт (Додаток №1 до Договору «Договірна ціна») у сумі 603 430,20 грн; вартості обладнання (Додаток №2 до Договору «Специфікація обладнання») у сумі 183 334,80 грн (пункт 3.1. договору).

Згідно з пунктом 3.2. договору ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Відповідно до пункту 4.1. договору розрахунки за виконані роботи проводяться в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок генпідрядника протягом 10 банківських днів після підписання Акта приймання виконаних робіт (типова форма КБ-2в) і Довідки про вартість виконаних робіт (типова форма КБ-3) та надання генпідрядником податкової накладної.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2013, а в частині фінансових зобов'язань - до повного їх виконання (пункт 10.1. договору).

Як правильно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до умов договору виконав, а відповідач - прийняв роботи з реконструкції мереж електропостачання по вул. Бредихина, Алтайська, Господарська, Акопяна з встановленням КТП в центрі навантажень у Пролетарському районі м. Донецька на загальну суму 747 500,45 грн, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт (типової форми № КБ-2в) за листопад 2013 року № 1 на суму 495 895,87 грн, за грудень 2013 року № 1 на суму 52 418,14 грн та № 2 на суму 15 851,64 грн (т.1, а.с. 23-29, 33-37) та довідками про вартість виконаних підрядних робіт (типової форми № КБ-3) від 29.11.2013 та від 31.12.2013, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками господарюючих суб'єктів (т.1, а.с. 31,39).

Судом також встановлено, що генпідрядником при виконанні вищезазначених будівельно-монтажних робіт у листопаді та грудні 2013 року було встановлено належне останньому обладнання на суму 40 484,40 грн та 142 850,40 грн відповідно, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками підприємств актами (т.1, а.с. 30,38).

На підтвердження позовних вимог до матеріалів справи додано копії податкових накладних з розшифровками податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, з яких вбачається, що сторони відобразили спірні господарські операції за Договором № 48/13 від 28.10.2013 у своїй податковій звітності.

З матеріалів справи вбачається, що з метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією про сплату заборгованості за Договором про закупівлю робіт № 46/13 від 28.10.2013, яка відповідачем була отримана 18.03.2014 за вх. № 487 та залишена останнім без відповіді (т.1 а.с. 43-49).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив правову природу відносин, що склалися між сторонами, зазначивши, що такі мають ознаки договору підряду, за яким, відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України, одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Стаття 854 Цивільного кодексу України до обов'язків замовника відносить, зокрема, оплату виконаної підрядником роботи після здачі всієї роботи, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно з частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Виходячи з приписів статей 173, 193 Господарського кодексу України, статей 526, 629 Цивільного кодексу України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином відповідно до його умов та вимог закону, при цьому, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.2. договору сторони передбачили, що акти приймання виконаних робіт та довідку про вартість виконаних робіт візує куратор договору і направляє повний комплект документів для підписання замовнику, при цьому, документи без візи куратора повертаються генпідряднику без розгляду.

Місцевий господарський суд встановив, що наявні в матеріалах справи акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних підрядних робіт, надані позивачем на підтвердження виконання робіт за договором, не містять віз куратора замовника.

При цьому, судом враховано, що законом, зокрема, статтями 853, 882 Цивільного кодексу України передбачено, що на замовника покладено відповідальність за прийняття виконаних робіт. Законом встановлено обов'язок замовника негайно після повідомлення розпочати прийняття робіт, оглянути їх та або підписати акт, або негайно заявити про виявлені недоліки підряднику. При невиконанні вказаного обов'язку замовник втрачає право посилатись на відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Підставою для здійснення оплати є підписаний обома сторонами акт приймання виконаних будівельних робіт.

Як зазначалось вище, умовами Договору сторони погодили, що передача генпідрядником та приймання замовником закінчених робіт оформлюється Актами приймання-передачі виконаних робіт.

З матеріалів справи вбачається, що Акти приймання виконаних будівельних робіт (типової форми № КБ-2в) та довідки про вартість виконаних підрядних робіт (типової форми № КБ-3) були підписані відповідачем без зауважень та скріплені печаткою підприємства, відтак, з наведеного слідує, що останній своїми діями підтвердив факт прийняття закінчених робіт, що є підставою для їх оплати.

В оскаржуваному рішенні суд обґрунтовано зазначив, що відповідач не скористався своїм правом на повернення позивачеві актів приймання виконаних робіт для їх належного оформлення, а саме, візування у куратора, а також не було доведено, що замовником в порядку статті 853 Цивільного кодексу України складався дефектний акт, або іншим чином було заявлено генпідряднику про недоліки або відступи від умов договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність візи куратора на спірних актах приймання виконаних будівельних робіт не є підставою для несплати заборгованості за виконані роботи.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на вищенаведені законодавчі положення та враховуючи, що позивач належними та допустимими доказами довів виконання ним у повному обсязі робіт за договором, а відповідачем прийняття робіт, визначених умовами договору не спростовано, які і суми боргу, несплаченого на час прийняття рішення, колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 747 500,45 грн є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

Із поданої позивачем в порядку статті 22 ГПК України заяви про зменшення розміру позовних вимог вбачається, що крім стягнення основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача 57 743,13 грн пені, з посиланням на пункт 7.3 договору, згідно якого замовник несе відповідальність за порушення термінів оплати за договором у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу.

Вирішуючи дану вимогу, суд першої інстанції виходив з того, що за заявою Державного підприємства "Енергоринок" ухвалою Господарського суду Київської області від 03.01.2013 було порушено провадження у справі №Б911/46/11/13-г про банкрутство ДП "Регіональні електричні мережі" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

З урахуванням приписів статей 1, абзацу 2 частини 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній на момент порушення справи про банкрутство), суд дійшов висновку, що зобов'язання між сторонами за договором №48/13 про закупівлю робіт від 28.10.2013 виникли після введення мораторію, а тому такі вимоги позивача є поточними, а відповідач має виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, однак пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв'язку з порушенням щодо відповідача провадження у справі про банкрутство та накладення мораторію на задоволення вимог кредиторів, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 57 743,13 грн пені задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі відповідач також вказав на порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм процесуального права, а саме, незастосуванні при прийнятті рішення положень статті 35, пункту 6 статті 83 ГПК України.

Скаржник зазначив, що розглядаючи спір, судом не були враховані загальновідомі факти, що не потребують доведення та не заперечувались сторонами стосовно того, що ДП «Регіональні електричні мережі» є постачальником електроенергії за регульованим тарифом та території ліцензованої діяльності споживачам - вугільним підприємствам України, фінансування яких здійснюється з державного бюджету. Оскільки основна частина таких споживачів залишилася на території проведення Антитерористичної операції, їх розрахунки за спожиту електроенергію фактично припинено, що безпосередньо відобразилось на фінансових можливостях ДП «Регіональні електричні мережі». На переконання скаржника, суд повинен був дослідити зазначені обставини та на підставі пункту 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Колегія суддів із даними твердженнями відповідача не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Зі змісту даної норми слідує, що в залежності від обставин справи, які ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, суд вправі відстрочити або розстрочити його виконання.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач під час розгляду місцевим господарським судом справи не скористався правом, наданим йому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України та не подав суду клопотання про відстрочення або розстрочення виконання рішення з наданням відповідних доказів наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення суду.

Варто зазначити, що відповідачем у розумінні статей 32-34 ГПК України ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного провадження не було надано доказів на підтвердження свого скрутного фінансового становища.

Додавши до апеляційної скарги довідки про стан розрахунків вугільних підприємств за спожиту електроенергію за 2014 рік на території підконтрольній Україні та на території зони проведення АТО по ДП «Регіональні електричні мережі», відповідач не надав документів бухгалтерського обліку, які б підтверджували фінансову неспроможність останнього, а саме, банківські довідки про рух коштів, баланси та звіти про фінансові результати за відповідний період, перелік основних засобів і майна із зазначенням даних про придбання та відчуження у відповідний період часу.

Судова колегія зазначає, що апелянт не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду в порядку статті 121 Господарського процесуального кодексу України, за умови надання ним належних доказів на підтвердження тяжкого фінансового стану підприємства.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2014 у справі №911/3094/14 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ДП «Регіональні електричні мережі» задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

При цьому, колегія суддів зазначає, що правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (із змінами та доповненнями).

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Враховуючи оспорювану суму у розмірі 747 500,45 грн, за подання апеляційної скарги відповідач повинен був сплатити судовий збір у сумі 7 475,00 грн. Натомість з доданого до апеляційної скарги платіжного доручення від 23.01.2015 № 4 (#172093979) вбачається, що ним сплачено судовий збір у більшому розмірі, а саме, у сумі 8 866,59 грн. Тобто, в даному випадку розмір надмірно сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги становить 1 351,59 грн.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів. Про таке повернення зазначається, зокрема, в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті.

Таким чином, з Державного бюджету України на користь відповідача підлягає поверненню сума надмірно сплаченого ним судового збору у розмірі 1 391,59 грн.

Керуючись статтями 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" на рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2014 року у справі №911/3094/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2014 року у справі №911/3094/14 залишити без змін.

3. Повернути Державному підприємству "Регіональні електричні мережі" (07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, ПАТ "Укргідроенерго", ) з Державного бюджету України 1 391 (одна тисяча триста дев'яносто одна) грн 59 коп. надмірно сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги згідно платіжного доручення від 23.01.2015 № 4 (#172093979).

4. Матеріали справи №911/3094/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

В.Г. Суховий