ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015 р. Справа № 917/122/15

За позовом Приватного підприємства "Кит-3" (пров. Піщаний, буд. 6, м. Черкаси, 18003)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юстас-Концесія" (вул. Ярмаркова, буд. 13-а, м. Кременчук, Полтавська область, 39630)

про визнання договору недійсним

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: Семенюк Р. С.

від відповідача: Білобров І. О.

Розглядається позовна заява про визнання недійсним договору субпідряду № 123-08/07 від 08.08.2013р.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує, посилаючись на те, що директор позивача Перевізник О. Є. мав повноваження на підписання спірного договору, оскільки згідно п.7.13 Статуту позивача, директор має право без доручення діяти від імені підприємства, зокрема укладати угоди; відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців повноважним керівником позивача є Перевізник О.Є., який і укладав спірний договір. Відповідач виконав всі роботи, передбачені у договорі субпідряду № 123-08/07 від 08.08.2013р., позивач провів часткову оплату за виконані роботи. На даний час господарським судом Черкаської області розглядається спір у справі 925/2363/14 за позовом ТОВ "Юстас-Концесія" до позивача про стягнення боргу за спірним договором (а.с.44-45).

В судовому засіданні 17.03.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, а представник відповідача заперечував проти позову.

Представник позивача в судовому засіданні надав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи по справі з метою вирішення питання про належність підпису на спірному договору директору Перевізнику О. Є.

Представник відповідача в судовому засіданні усно заперечував проти задоволення вказаного клопотання.

Суд відхилив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з підстав, зазначених у мотивувальній частині даного рішення.

В судовому засіданні 17.03.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

08 серпня 2013 року між Приватним підприємством «Кит-3» (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юстас-Консесія» (відповідачем) укладено договір субпідряду № 123-08/07 (далі - Договір); (а.с.13-19).

За умовами цього Договору відповідач як субпідрядник зобов'язався виконати ремонтно-будівельні роботи залізничних колій, стрілочних переводів, залізничних переїздів на філіях ПАТ «ДПЗКУ», та здати їх генпідряднику, а позивач як генпідрядник зобов'язався прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Позивач в даному позові прохає визнати даний договір недійсним, оскільки: 1) договір укладено з перевищенням повноважень, оскільки керівник ПП "Кит-3" Перевізник О. Є. договір не підписував; наявний на договорі підпис від імені керівника поставила невідома особа, яка не мала необхідної компетенції для укладення договору; 2) на дату укладення договору відповідач не надав позивачу проектно-кошторисну документацію та календарний план виконання робіт; 3) відповідачем не надано установчих документів товариства в підтвердження повноважень директора, який підписав договір від імені відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

За ч.2 ст. 241 ЦК України наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

В п.3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.). Наведе стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення правочину.

В п. 7.13 статуту ПП «Кит-3» визначено, що директор без доручення діє від імені підприємства. Згідно до п.7.14 статуту ПП «Кит-3» директору належать повноваження на укладення договорів (а.с.20-32).

Згідно до протоколу № 2 від 14.07.2009 р. загальних зборів учасників ПП «Кит-3» призначено директором вказаного підприємства Перевізника Олександра Євгеновича (а.с.12).

Як вбачається з довідки з ЄДРПОУ від 08.08.2013 року керівником позивача є Перевізник Олександр Євгенович. Зазначене підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців (а.с.10-11, 38).

Як свідчать надані відповідачем докази, на виконання договору № 123-08/07 від 08.08.2013р. Приватним підприємством «Кит-3» в особі директора Перевізника О. Є. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юстас-Консесія» в особі директора Крутова Ю. О. були підписані документи про прийняття робіт, а саме: довідка про вартість виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року та акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року (форма КБ-2в) на суму 372 781,20 грн., довідка про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року та акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року (форма КБ-2в) на суму 860 904,72 грн. Дані документи також посвідчені печаткою позивача (а.с.53-63).

На оплату виконаних робіт відповідач виставив позивачу рахунки № СФ-0001099 від 29.08.2013 року; № СФ-0001108 від 09.09.2013 року; № СФ-0001218 від 21.10.2013 року; № СФ-0001223 від 22.10.2013 року та № СФ-001347 від 27.12.2013 року (а.с.50-52).

Позивач здійснив оплату виконаних робіт на суму 372000,00 грн., а саме за платіжним дорученням № 590 від 30.08.2013р. позивач сплатив відповідачу 150000,00 грн. з призначенням платежу: «оплата ремонтно-будівельних робіт згідно рахунку № СФ-0001099 від 29.08.2013р.», за платіжним дорученням № 616 від 10.09.2013р. позивач сплатив відповідачу 50000,00 грн. з призначенням платежу: «оплата ремонтно-будівельних робіт згідно рахунку № СФ-0001108 від 09.09.2013р.», за платіжним дорученням № 752 від 21.10.2013р. позивач сплатив відповідачу 100000,00 грн. з призначенням платежу: «оплата ремонтно-будівельних робіт згідно рахунку № СФ-0001218 від 21.10.2013р.», за платіжним дорученням № 918 від 04.12.2013р. позивач сплатив відповідачу 72000,00 грн. з призначенням платежу: «оплата ремонтно-будівельних робіт згідно рахунку». Зазначене підтверджується банківськими виписками з рахунку від 30.08.2013р., від 10.09.2013р., від 21.10.2013р., від 04.12.2013р. (а.с.64-67).

Позивачем не оспорюється ні факт виконання робіт відповідачем за спірним договором та їх прийняття позивачем, ні факт проведення позивачем часткової оплати цих робіт.

Крім того, між позивачем та відповідачем було укладено додаток № 1 до Договору № 123-08/07 від 08.08.2013р., дійсність цього додатку позивачем також не оспорюється (а.с.19).

Також судом враховано, що спірний договір був посвідчений печаткою ПП «Кит-3». Дійсність даної печатки позивачем не заперечується, доказів її втрати чи викрадення позивачем суду не надано.

Відповідно до п. 65 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998р. "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію" (в редакції, що діяла на час укладення спірного договору), яка є обов'язковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

На даний час господарським судом Черкаської області розглядається спір у справі 925/2363/14 за позовом ТОВ "Юстас - Концесія" до ПП "Кит-3" про стягнення боргу за договором субпідряду № 123-08/07 від 08.08.2013р. (а.с.89).

Встановлені вище обставини приймання позивачем виконаних будівельних робіт, їх часткової оплати позивачем, укладання позивачем додатку № 1 до спірного договору, посвідчення цього договору печаткою підприємства позивача свідчать про те, що позивачем були вчинені дії зі схвалення спірного правочину.

Виходячи з вимог ст.241 ЦК України таке схвалення правочину створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки позивача з моменту вчинення цього правочину.

Отже, відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним.

Позивачем подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи по справі з метою вирішення питання про належність підпису на спірному договору директору Перевізнику О. Є.

Відповідач проти проведення експертизи заперечує та надав висновок експертного дослідження № 1 від 13.02.2015р., проведеного на запит відповідача Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром УМВС України в Полтавській області, згідно якого підписи в графі «директор О. Є. Перевізник» у договорі субпідряду № 123-08/07 від 08.08.2013р. та у додатку № 1 до цього Договору виконано громадянином Перевізником Олександром Євгенійовичем (а.с.93-99).

Розглянувши клопотання позивача, суд прийшов до висновку, що оскільки позивачем були вчинено дії по визнанню та наступному схваленню спірного договору, то відсутні підстави для проведення почеркознавчої експертизи по справі про належність підпису на спірному договору директору Перевізнику О. Є. За встановлених судом обставин схвалення правочину позивачем призначення та проведення експертизи є недоцільним та призведе до затягування вирішення спору.

З огляду на викладене, клопотання позивача про проведення даної експертизи задоволенню не підлягає.

Посилання позивача на те, що на дату укладення договору відповідач не надав позивачу проектно-кошторисну документацію та календарний план виконання робіт, які передбачені договором, судом відхиляються, оскільки наслідки неузгодження сторонами ціни роботи чи строків її виконання визначені в ст. ст. 843, 846 ЦК України, та не є підставою для визнання договору недійсним з огляду на положення ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Невиконання стороною своїх зобов'язань за договором підряду (субпідряду) може бути предметом судового розгляду за вимогами, що витікають з цього договору.

Посилання позивача на відсутність повноважень на підписання спірного договору з боку керівника відповідача та не обізнаність позивача зі статутними документами відповідача теж не є підставою для визнання спірного договору недійсним, з огляду на наступне.

Спірний договір від імені відповідача підписано його директором Крутовим Юрієм Олександровичем. Відповідно до наказу від 01.12.2011р. та даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців повноважним керівником відповідача є Крутов Юрій Олександрович (а.с.39, 70-83).

Відповдіачем дійсність даного правочину не запеерчується.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта. Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності. Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента (п.3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» за № 11 від 29.05.2013р.).

З огляду на вищевикладене, позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано: 23.03.2015р.

Суддя Безрук Т. М.