РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2015Справа №910/2393/15-г
За позовом Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного

комітету України

До Фірми "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю

Про стягнення 34 000,00 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача Якусевич А.М. - представник (дов. № 1.20/6-267 від 14.02.2015

р.)

від відповідача Случак О.О. - представник (дов. № б/н від 23.04.2014 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Житомирське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Фірми "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю про стягнення штрафу у розмірі 17 000,00 грн. та пені у розмірі 17 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Рішенням Адміністративної колегії Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.03.2013 р. № 1.16/-16р у справі № 4.7.2-11/2013 на Фірму "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю накладено штраф у розмірі 17 000, 00 грн. за вчинення порушення, передбаченого п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», що полягає в укладенні із мешканцями будинку по вул. Чорновола у м. Житомирі договорів про надання житлово-комунальних послуг, у яких наявна пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, штраф за самовільне перепланування у розмірі 50% від кошторисної вартості робіт та у яких передбачено зупинення надання послуг у разі порушення споживачем строків оплати наданих послуг.

Пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення за вчинення порушення, передбаченого п. 2 резолютивної частини Рішення, на відповідача накладено штраф у розмірі 17 000, 00 грн.

Відповідач штраф в розмірі 17 000,00 грн. у встановлені законом строки не сплатив, внаслідок чого позивач просить суд стягнути з відповідача крім штрафу у розмірі 17 000,00 грн., ще і пеню за кожен день прострочення сплати штрафу у розмірі 17 000, 00 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.02.2015 р. порушено провадження у справі № 910/2393/15-г та призначено справу до розгляду на 11.03.2015 р.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.03.2015 р. подав суду відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позовних вимог з підстав того, що за змістом ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше, ніж через рік з дня порушення цим суб'єктом правил здійснення господарської діяльності.

З огляду на те, що позивачу було відомо про зазначене у позові порушення ще задовго до подання позову до суду, і такий період перевищує один рік, позивач не вправі стягувати з відповідача штраф, а отже і пеню за прострочення сплати штрафу.

В судовому засіданні 11.03.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Адміністративної колегії Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.03.2013 р. № 1.16/-16р у справі № 4.7.2-11/2013 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (далі - Рішення): 1) визнано, що Фірма "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю протягом 2011-2012 років та 2013 року займала монопольне становище на ринках послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, теплопостачання, водопостачання та водовідведення в межах відповідної зони обслуговування м. Житомира з частками 100 відсотків відповідно (п.1); 2) визнано дії Фірми "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю що полягають в укладенні із мешканцями будинку по вул. Чорновола у м. Житомирі договорів про надання житлово-комунальних послуг, у яких наявна пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, штраф за самовільне перепланування у розмірі 50% від кошторисної вартості робіт та у яких передбачено зупинення надання послуг у разі порушення споживачем строків оплати наданих послуг, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції яке передбачене пунктом 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (п.2); 3) зобов'язано Фірму "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю у двомісячний строк з дня одержання рішення припинити порушення, зазначене в п. 2 цього рішення шляхом внесення змін в договори про надання житлово-комунальних та інших послуг шляхом скасування в договорах з населенням розміру пені за несвоєчасне внесення плати за спожиті послуги , штрафу за самовільне перепланування та пункту, яким передбачається зупинення надання послуг при порушенні строків оплати за спожиті послуги (п.4).

Відповідно до п. 3. резолютивної частини Рішення, на Фірму "Т.М.М."- ТОВ було накладено штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення Антимонопольного комітету України, надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Матеріалами справи підтверджується, що копію спірного Рішення було вручено відповідачу 29.03.2013 р.

В свою чергу, відповідачем було оскаржено спірне Рішення до Господарського суду Житомирської області, рішенням якого від 15.07.2013 р. в задоволенні позову відмовлено. Однак постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.10.2013 р. рішення Господарського суду Житомирської області скасовано та прийнято нове рішення, яким спірне Рішення визнано недійсним. Разом з тим, постановою Вищого господарського суду України від 23.04.2014 р. № 906/796/13 постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 23.10.2013 р. скасовано, а рішення Господарського суду Житомирської області від 15.07.2013 р., яким в задоволенні позову про визнання недійсним Рішення відмовлено, залишено в силі.

Однак, відповідачем сума штрафу сплачена не була, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми штрафу з Фірми "Т.М.М."- ТОВ.

Крім суми штрафу позивач нарахував за період з 24.04.2014 р. по 29.12.2014 р. пеню за кожен день прострочення сплати штрафу в розмірі півтора відсотка від суми штрафу, що відповідно до розрахунку позивача складає 63 750, 00 грн. Враховуючи вимоги частини 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», згідно якої розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу АМКУ, позивач просить стягнути пеню в розмірі 17 000 грн.

Окрім того, позивач також просить суд зобов'язати відповідача виконати вимоги п. 4 резолютивної частини Рішення.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 238 ГК України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Статтею 239 ГК України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції: вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф; стягнення зборів (обов'язкових платежів); застосування антидемпінгових заходів; припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму ліцензування; зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання окремих видів господарської діяльності; обмеження або зупинення діяльності суб'єкта господарювання; скасування державної реєстрації та ліквідація суб'єкта господарювання; інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

Згідно ч. 3 ст. 56 зазначеного Закону особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Судом встановлено, що спірне Рішення є дійсним, оскільки було залишене в силі постановою Вищого господарського суду України від 23.04.2014 р. у справі № 910/796/13.

Згідно ч. 8 ст. 56 цього ж Закону, протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення відповідно документи, що підтверджують сплату штрафу.

Частина 1 ст. 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, станом на час звернення до суду з даним позовом та в на день слухання справи штраф відповідачем не сплачено, доказів іншого суду не надано.

Таким чином, відповідач, всупереч вимогам ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", ухилився від виплати у встановлений Законом термін накладеного на нього позивачем штрафу.

Враховуюче викладене, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 17 000, 00 грн. обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач нараховує відповідачеві пеню у розмірі 17 000,00 грн. за період з 24.04.2014 р. по 29.12.2014 р.

Господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання у ГК України визнаються штрафними санкціями (частина 1 статті 230 ГК України).

Відповідно до п. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Перевіривши розрахунок позивача, зазначає таке.

Відповідно до частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу.

Так, сума штрафу, накладеного Рішенням, складає 17 000,00 грн. Розмір пені за один день складає 255,00 грн. (17 000,00 х 1,5 %= 255,00 грн.)

За заявлений позивачем період з 24.04.2014 р. по 29.12.2014 р. прострочено 250 днів сплати штрафу.

За вказаний період сума пені за прострочення сплати штрафу складає 63 750, 00 грн.

Водночас за змістом частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Отже, сума пені, що підлягає стягненню з урахуванням встановлених обмежень (ст. 56 Закону) становить 17 000,00 грн., оскільки, сума штрафу, накладеного Рішенням , складає 17 000,00 грн.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення пені в сумі 17 000,00 грн. є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 7 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Станом на день розгляду спору штраф та пеня не сплачені, доказів на підтвердження їх оплати відповідачем не надано.

Позовною вимогою позивача є також зобов'язання відповідача виконати вимоги п. 4 резолютивної частини Рішення, зокрема зобов'язання внести змін в договори про надання житлово-комунальних та інших послуг шляхом скасування в договорах з населенням розміру пені за несвоєчасне внесення плати за спожиті послуги, штрафу за самовільне перепланування та пункту, яким передбачається зупинення надання послуг при порушенні строків оплати за спожиті послуги.

З огляду на відсутність доказів виконання Рішення відповідачем і в зазначеній частині, дана вимога також судом задовольняється.

Доводи відповідача стосовно відсутності підстав для стягнення штрафу та пені, суд зазначає, що дійсно за змістом ст. 250 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Матеріалами справи підтверджено, що спірне Рішення було прийнято позивачем ще 22.03.2013 р. в межах розгляду справи про порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції. При цьому факт звернення 05.02.2015 р. до суду з даним позовом про стягнення штрафу, пені та зобов'язання виконати рішення жодним чином не свідчить про прострочення застосування адміністративно-господарських санкцій, оскільки такі були застосовані позивачем до відповідача при прийнятті спірного Рішення, а підстави звернення до суду з позовом власне обґрунтовані невиконанням відповідачем Рішення. При цьому, суд звертає увагу відповідача, що зазначений у ст. 250 ГК України строк не є строком позовної давності в розумінні норм Цивільного кодексу України, а приписами ст. 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачені пунктами 13 - 16 статті 50 цього Закону, становить три роки з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення.

Відтак, доводи відповідача не приймаються судом до уваги.

Згідно з ч. 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Галі Тимофєєвої буд. 3, ідентифікаційний код 14073675) до загального фонду Державного бюджету на рахунок територіального органу Державного казначейства за місцем знаходження платника податків, за кодом бюджетної класифікації доходів 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції», символ звітності 106 штраф у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., пеню у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.

3. Стягнути з Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Галі Тимофєєвої буд. 3, ідентифікаційний код 14073675) до Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору в сумі 3045 (три тисячі сорок п'ять) грн. 00 коп.

4. Зобов'язати Фірму «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Галі Тимофєєвої буд. 3, ідентифікаційний код 14073675) виконати зобов'язання, передбачене п. 4 рішення Адміністративної колегії Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.03.2013 р. № 1.16/-16р у справі № 4.7.2-11/2013 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», а саме припинити порушення шляхом внесення змін в договори про надання житлово-комунальних та інших послуг шляхом скасування в договорах з населенням розміру пені за несвоєчасне внесення плати за спожиті послуги, штрафу за самовільне перепланування та пункту, яким передбачається зупинення надання послуг при порушенні строків оплати за спожиті послуги.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 16.03.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева