КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. Справа№ 910/27057/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: не з"явився;

Від відповідача: Євченко В.Є.-представник;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015

у справі № 910/27057/14 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр"

до Публічного акціонерного товариства "Кредит Європа Банк"

про визнання недійсною третейської угоди

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Кредит Європа Банк" про визнання недійсним пункту 24.1 ст. 24 договору про надання фінансових послуг № 91/13.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що п. 24.1 ст. 24 договору про надання фінансових послуг № 91/13 від 04.12.2013, яким визначено, що всі спори, які можуть виникнути в зв'язку з укладенням, виконання та припиненням цього договору, або випливають з нього, вирішуються сторонами шляхом переговорів. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України "Про третейські суди", домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків що знаходяться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М.Раскової, 15. Призначення третейського судді сторони доручають Голові Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до Регламенту, суперечить положенням ст. 12 Закону України "Про третейські суди", оскільки регламент третейського суду, який в силу вказаної правової норми, повинен бути невід'ємною частиною третейської угоди, у позивача відсутній і при підписанні договору сторонами не вивчався та не додавався відповідачем. Також, третейське застереження, наведене у п. 24.1 ст. 24 договору, обмежує конституційне право позивача на звернення за захистом своїх прав чи інтересів до суду загальної юрисдикції та вирішення спору між сторонами в судовому порядку відповідно до вимог чинного законодавства України і вносить істотний дисбаланс в обсяг договірних прав та обов'язків сторін на шкоду позивача. За наведеного, позивач вбачає підстави для визнання недійсним п. 24.1 ст. 24 договору, як такого, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 203, ст. 215, ст. 228 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 в позові відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції по цій справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В прохальній частині апеляційної скарги апелянт також просить залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ «Мрія Поділля», ТОВ «Хоростківський цукровий завод» та Мрія Агрохолдінг Паблік Лімітед.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр" у справі № 910/27057/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 17.03.2015.

11.03.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 17.03.2015 представник відповідача надав свої пояснення по справі.Представник позивача у вказане судове засідання не з"явився, причини неявки суду невідомі.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

З приводу клопотання представника позивача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ «Мрія Поділля», ТОВ «Хоростківський цукровий завод» та Мрія Агрохолдінг Паблік Лімітед, колегія суддів зазначає наступне.

Обгрунтовуючи зазначене клопотання, скаржник посилається на те, що рішення з господарського суду по цій справі може вплинути на права та обов'язки позивача ТОВ «Мрія Поділля», ТОВ «Хоростківський цукровий завод» та Мрія Агрохолдінг Паблік Лімітед, що випливає з п.18.1 Договору про надання фінансових послуг від 04.12.2013 № 91/13.

Відповідно до п.18.1 Договору про надання фінансових послуг від 04.12.2013 № 91/13, що міститься в матеріалах справи, виконання зобов'язань Клієнта перед Банком за цим Договором, може належним Клієнту, Поручителю та /або Майновому поручителю майном і коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку , встановленому законодавством України.

З аналізу вказаного пункту договору та з клопотання скаржника про залучення до участі у справі третіх осіб вбачається, що вони не містять жодних обґрунтувань,чи буде у зв'язку з прийняттям постанови по цій справі таких осіб наділено новими правами чи покладено на них нові обов'язки, або змінено їх наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому. З огляду на наведене, колегія суддів відмовляє у задоволенні вказаного клопотання з огляду на те, що воно є необґрунтованим.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр" (клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Кредит Європа Банк" (банк) укладено договір про надання фінансових послуг № 91/13, за умовами якого відповідач надав позивачу кредит у формі відкриття генеральної револьверної (відновлювальної) мультивалютної лінії в межах якої були надані кошти у розмірі максимально встановленого ліміту еквівалентного 5000000 доларів США.

Пунктом 24.1 ст. 24 договору сторони встановили, що всі спори, які можуть виникнути в зв'язку з укладенням, виконання та припиненням цього договору, або випливають з нього, вирішуються сторонами шляхом переговорів.

У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України "Про третейські суди", домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків що знаходяться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М.Раскової, 15. Призначення третейського судді сторони доручають Голові Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до Регламенту. Цей пункт є третейською угодою і є невід'ємною частиною цього договору. Умови цього договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами цієї третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору.

Позивач вважає, що пункт 24.1 ст. 24 договору порушує право позивача на судовий захист судом, компетентним здійснювати правосуддя у державі, гарантоване статтею 55 Конституції України, суперечить ст. 12 Закону України "Про третейські суди", оскільки регламент третейського суду, який в силу вказаної правової норми повинен бути невід'ємною частиною третейської угоди, у позивача відсутній і при підписанні договору сторонами не вивчався, у зв'язку з чим на підставі ч. 1 ст. 203, ст. 215, ст. 228 Цивільного кодексу України вбачає підстави для визнання недійсним зазначеного пункту договору, що і є причиною спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, у тому числі, свобода договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частина 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачає вимогу, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до п.2.5.постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших

Згідно з п.2.5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону.

Для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За приписами ч. 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Зазначені випадки (винятки із загального правила) встановлені статтею 6 Закону України "Про третейські суди".

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

У відповідності з приписами ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Отримання додаткової письмової згоди сторін на передачу спору для вирішення до третейського суду за наявності третейської угоди у договорі Закон України "Про третейські суди" не передбачає.

Матеріали справи свідчать про те, що сторонами у справі була укладена третейська угода у вигляді третейського застереження, наведеного у спірному пункті 24.1 ст. 24 договору про надання фінансових послуг № 91/13 від 04.12.2013, яким визначено, що всі спори, які можуть виникнути в зв'язку з укладенням, виконання та припиненням цього договору, або випливають з нього, вирішуються сторонами шляхом переговорів. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України "Про третейські суди", домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків що знаходяться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М.Раскової, 15. Призначення третейського судді сторони доручають Голові Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до Регламенту.

Укладення третейської угоди у вигляді третейського застереження в договорі відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про третейські суди". Третейська угода у вигляді третейського застереження є невід'ємною частиною укладеного між позивачем та відповідачем договору про надання фінансових послуг.

В силу положень Закону регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди та незалежно від того, чи оформлений він як додаток до договору чи ні.

Нормами законодавства, зокрема положеннями ст. 12 Закону України "Про третейські суди", не передбачено необхідності обов'язкового ознайомлення сторін третейської угоди зі змістом регламенту третейського суду, не встановлено вимог щодо включення регламенту третейського суду до тексту третейської угоди (або оформлення як додатку до договору), а тому відповідні посилання позивача як на підставу визнання недійсним п. 24.1 ст. 24 договору є необґрунтованими.

Окрім того, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про те, що позивач не був ознайомлений з регламентом зазначеного у спірному пункті договору третейського суду та йому чинились перешкоди в ознайомленні з ним.

Щодо доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі щодо обмеження конституційного права позивача на судовий захист компетентним судом, уповноваженим здійснювати правосуддя, у зв'язку з включенням до договору третейського застереження, викладеного у пункті 24.1 ст. 24 договору, колегія суддів зазначає, що обрання сторонами за взаємною домовленістю у встановленому порядку та визначених законодавством межах позасудового порядку вирішення спору не є порушенням права на судовий захист, якщо така домовленість відповідає внутрішній волі та намірам сторін.

Конституційний Суд України, вирішуючи спір у справі № 1-3/2008 (Рішення від 10.01.2008 № 1-рп/2008) за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) зазначив, що гарантуючи судовий захист з боку держави, Основний Закон України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України). Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24 лютого 2004 року № 3-рп/2004). Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 12 Господарського процесуального кодексу України, стаття 6 Закону).

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Таким чином, безпідставними є і посилання позивача на ст. 228 Цивільного кодексу України, оскільки позивачем не доведено, що п. 24.1 ст. 24 укладеного договору про надання фінансових послуг № 91/13 від 04.12.2013 було спрямовано на порушення конституційних прав і свобод ТОВ "Мрія Центр" або знищення чи пошкодження його майна або незаконне заволодіння ним.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 у справі № 910/27057/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/27057/14повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська