КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Справа№ 910/528/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

за участю секретаря судового засідання Ворони В.В.

представників сторін:

від позивача - Жадобін В.І., дов. № 010-01/4766 від 28.07.2014 року;

від відповідача - не з'явилися.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Державний

експортно-імпортний банк України»

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 16.01.2015 року

у справі № 910/528/15-г (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний

експортно-імпортний банк України»

до ліквідаційної комісії Приватного акціонерного товариства

«Рециклінг-Центр»

про зобов'язання відповідача включити до проміжного

ліквідаційного балансу та задовольнити вимоги позивача

за кредитним договором у розмірі 70 474 105,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2015 року по справі № 910/528/15-г позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» повернуто без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2015 року скасувати, справу № 910/528/15-г передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2015 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.02.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015 року строку розгляду спору було продовжено та відкладено розгляд справи на 11.03.2015 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представник Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив суд ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2015 року по справі № 910/528/15-г скасувати, справу направити для розгляду до місцевого господарського суду.

Представник ліквідаційної комісії Приватного акціонерного товариства «Рециклінг-Центр» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з абз. 1 п. 3.9.2 вищезазначеної постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Ухвала Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2015 року про прийняття апеляційної скарги до провадження та ухвала про відкладення від 25.02.2015 року надсилались сторонам за адресами вказаними у позовній заяві та апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2015 року по справі № 910/528/15-г було повернуто позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на підставі вказаних норм.

З позовної заяви встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до господарського суду з позовом до ліквідаційної комісії Приватного акціонерного товариства «Рециклінг-Центр» про зобов'язання відповідача включити до проміжного ліквідаційного балансу та задовольнити його вимоги за кредитним договором у розмірі 70 474 105,03 грн.

Повертаючи подану позивачем позовну заяву на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції виходив із того, що вимога про зобов'язання відповідача включити до проміжного ліквідаційного балансу та задовольнити його вимоги за кредитним договором у розмірі 70 474 105,03 грн. є майновою вимогою. Оскільки зводиться до захисту майнового інтересу позивача, що полягає у відновленні порушеного права на вільне володіння та розпорядження належним позивачу майном, яким, у розумінні статей 177, 190 Цивільного кодексу України, є грошові кошти.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції частково, та зазначає наступне.

За змістом позовної заяви, вимоги про зобов'язання включити до проміжного ліквідаційного балансу відповідача та задовольнити вимоги позивача, є майновими, оскільки суд має дослідити існування грошової заборгованості та перевірити її розрахунок, як при стягненні коштів.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що у даному випадку вимоги в частині суми 53 365 195,03 грн. заборгованості (сума основного боргу, відсотки за користування коштами, штрафні санкції та інфляційні втрати нараховані на заборгованість за кредитними договорами, укладеними між сторонами) та 64 380,00 грн. судового збору підтверджуються рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2012 року у справі № 5011-35/8670-2012. При винесенні вказаного рішення було стягнуто судовий збір як за майнову вимогу, а отже для зобов'язання ліквідаційної комісії відповідача включити вимоги позивача на вказану суму достатньо сплатити судовий збір за немайнову вимогу.

Стосовно решти суми, яка за своєю суттю є донарахуванням на суму основної заборгованості за кредитними договорами, укладеними між сторонами по рішенню Господарського суду міста Києва від 12.09.2012 року у справі № 5011-35/8670-2012, на відсотки, штрафні санкції та інфляційні втрати, то колегія суддів зазначає, що суд повинен спочатку перевірити існування та розрахунок вказаної грошової заборгованості, а потім вирішити питання про зобов'язання їх включити до проміжного ліквідаційного балансу.

Слід зазначити, що рішення про зобов'язання включити до проміжного ліквідаційного балансу певну суму без її належного обґрунтування та встановлення може призвести до порушення прав як боржника, який припиняється, так і решти кредиторів з обґрунтованими вимогами.

Тобто, стосовно вимоги про включення до проміжного ліквідаційного балансу суми в розмірі 53 365 195,03 грн., яка встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2012 року у справі № 5011-35/8670-2012 та є безспірною, достатньо сплатити судовий збір за немайнову вимогу.

За вимогу про включення до проміжного ліквідаційного балансу решти суми, позивач повинен сплатити судовий збір як за майнову вимогу.

Тобто, за решту суми, понад 15 мільйонів, має бути сплачено максимальний судовий збір у розмірі 73 080,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення позовної заяви на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, хоча і не звернув уваги на те, що частина заявленої суми про включення до проміжного ліквідаційного балансу є безспірною.

Повертаючи подану позивачем позовну заяву на підставі п. 1 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції виходив із того, що позовна заява, підписана Бесєдіним В.І. за довіреністю № 010-01/2033 від 01.04.2014 року, яку видано Головою правління позивача Білоус В.В., не є належним доказом на право підписання позову, оскільки доказів на підтвердження повноважень Білоуса В.В. діяти від імені позивача в якості голови правління разом з позовною заявою суду не надано. Крім того, згідно з даними Інформаційно-ресурсного центру www.irc.gov.ua особами, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, є уповноваженими представляти позивача у правовідносинах з третіми особами, осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, є: Гриценко Олександр Вікторович.

Колегія суддів не може погодитися з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Посилання суду на ст. 28 Господарського процесуального кодексу України та абз. 4 п. 3.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» є безпідставним, оскільки вказані положення застосовуються до позовної заяви підписаної керівником юридичної особи без надання доказів, що підтверджують повноваження такого керівника.

У матеріалах справи міститься належним чином завірена копія довіреності № 010-01/2033 від 01.04.2014 року, що підтверджує право Бесєдіна В.І. як представника позивача на підписання позовної заяви.

Щодо посилання суду першої інстанції на те, що довіреність видана керівником позивача Білоусом В.В., тоді як за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців керівником позивача є Гриценко О.В., колегія суддів звертає увагу на наступне.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Гриценко О.В. є керівником позивача з 15.08.2014 року, тоді як довіреність видана була 01.04.2014 року, тобто до призначення Гриценка О.В. керівником позивача.

Згідно з абз. 3 п. 3.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» яким передбачено, якщо господарський суд має сумніви стосовно наявності у особи, яка підписала позовну заяву, відповідних повноважень, він у процесі підготовки справи до судового розгляду витребує у позивача докази на підтвердження таких повноважень. У разі їх неподання суд виносить ухвалу про залишення позову без розгляду. Якщо позовну заяву підписано особою на підставі виданої їй довіреності, до заяви має бути додано оригінал або належно завірену копію такої довіреності. У разі коли до позовної заяви, підписаної представником позивача, не додано оригіналу або належно завіреної копії довіреності, але в цій заяві вміщено посилання на номер і дату довіреності, то господарський суд, приймаючи заяву до розгляду, витребує у позивача таку довіреність, а в разі її неподання виносить ухвалу про залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

З огляду на вказане, суд першої інстанції під час підготовки справи до судового розгляду має витребувати у позивача докази того, що Білоус В.В., станом на дату видачі довіреності - 01.04.2014 року, здійснював повноваження керівника.

Проте, у зв'язку з поверненням позовної заяви з підстави передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції вірно зазначив, що при усуненні даних обставин слід також надати докази наявності повноважень у особи, яка її видавала.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, хоча і знайшли часткове підтвердження під час розгляду даної справи, проте вони не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2015 року по справі № 910/528/15-г прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 33-34, 58, 63, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2015 року по справі № 910/528/15-г залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/528/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко

Повний текст рішення складено 16.03.2015 року.