ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р. Справа № 922/4103/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників сторін:

позивач - не з'явився;

1-й відповідач - не з'явився;

2-й відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Департаменту транспорту Харківської міської ради, м. Харків (вх. №4514 Х/1-35) на рішення господарського суду Харківської області від 01 грудня 2014 року у справі № 922/4103/14

за позовом Департаменту транспорту Харківської міської ради, м. Харків;

до 1) Харківської міської ради, м. Харків;

2) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків;

про визнання недійсним рішення, визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01 грудня 2014 року (суддя Светлічний Ю.В.) в задоволенні позову було відмовлено.

Департамент транспорту Харківської міської ради з рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вищезазначене рішення, та прийняте нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У судове засідання позивач і перший відповідач не з'явились.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що, на його думку, рішення господарського суду не відповідає дійсним обставинам справи та не підлягає задоволенню, оскільки судом повністю задоволено позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат. Відповідач зазначає, що зі змісту скарги не зрозуміло вимоги апелянта щодо перегляду рішення суду першої інстанції, що є порушенням статті 94 ГПК України.

Відповідач не погоджується з рішенням у новому розгляді справи, заперечує та вважає, що вимоги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз Украни" в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 64563,48 грн., які нараховані за період з лютого 2011 року по травень 2013 року (як заявлено позивачем), не підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню.

У судове засідання позивач не з'явився, надіслав телеграму, в якій просив розглянути справу за наявними в ній матеріалами за відсутністю представника позивача у зв'язку з неможливістю його прибуття у засідання суду.

Щодо наданої позивачем заяви, в якій він у зв'язку з відсутністю підстав для оскарження рішення, просить відкликати апеляційну скаргу та повернути сплачений судовий збір, колегія суддів повідомляє наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду та повертається апеляційним господарським судом, якщо до винесення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження особа, яка подала скаргу, подала заяву про її відкликання.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, заяву про відкликання скарги було подано 08.05.2014 року, у той час, як ухвалу про прийняття апеляційної скарги до провадження було винесено 28.04.2014 року, тобто раніше, ніж надійшла заява про її відкликання.

Тому, колегія суддів не вбачає за можливе, керуючись частиною 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» повернути заявнику сплачений за платіжним дорученням №301 від 17.04.2014 року судовий збір.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального Кодексу України, заслухавши представника відповідача, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та КП Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (покупець) був укладений договір № 11/11-35-БО-02 про закупівлю природного газу за державні кошти від 21.12.2010 року (далі - Договір ).

На виконання умов Договору позивач поставив протягом січня - квітня 2011 року природний газ на загальну суму 5770376,09 грн., у свою чергу, відповідач прийняв його, що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками актами приймання - передачі природного газу.

Проте, відповідач в порушення умов Договору, свої зобов'язання виконав не повністю, за поставлений природний газ розрахувався частково.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює заборону на відмову в односторонньому порядку від зобов'язання або односторонню зміну його умов.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

У відповідності до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення.

Тобто, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат останнього від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Право кредитора вимагати сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції виникає у останнього незалежно від вини боржника, сплати ним неустойки та наявності відповідного погодження в умовах договору, починаючи з дня, наступного за днем, коли зобов'язання мало бути виконане, та може бути реалізоване кредитором на власний розсуд за весь період прострочення чи лише за його частину.

Позивачем був заявлений період нарахування з лютого 2011 року по травень 2013 року, за який відбувався як процес інфляції, так і процес дефляції, зокрема за липень 2011 року індекс інфляції складав 98,7%, за серпень 2011 р. - 99,6%, за травень та червень, серпень 2012 р. - 99,7%, за липень 2012 р. - 99,8% та інше.

Судом попередньої інстанції встановлено, що позивач не виключав періоди дефляції зі свого розрахунку, та нарахування інфляційних витрат було здійснено ним за нерозривний період.

Враховуючи те, що за відсутності відповідного клопотання заінтересованої сторони суд не вправі виходити за межі позовних вимог, то з'ясувавши правомірність визначення позивачем початкової та кінцевої дат періоду розрахунку інфляційних втрат, то, на думку судової колегії, місцевим господарським судом заявлена вимога позивача в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 64563,48 грн. є обґрунтованою, а тому такою, що підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунок суми позову, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 64563,48 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 09 квітня 2014 року по справі №922/4103/13 залишити без змін.

Повний текст постанови підписаний 16.03.2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.