РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2015 р. Справа № 906/1729/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Савченко Г.І.

судді Демидюк О.О. ,

судді Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення господарського суду Житомирської області від 28.01.15 р.

у справі № 906/1729/14 (суддя Лозинська І.В. )

за позовом Публічного акціонерного товариства "Коростенський завод "Янтар"

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 62072,70 грн.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 року у справі №906/1729/14 внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді. Визначено колегію у складі: головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Демидюк О.О., суддя Тимошенко О.М.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Коростенський завод "Янтар" подало до господарського суду Житомирської області позов про стягнення з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України" 70823,20 грн, з яких: 33484,93 грн пені за період з 01.02.2014 по 31.11.2014 включно, 32357,45 грн інфляційних втрат та 4980,82 грн 3% річних за період з 01.02.2014 р. по 30.11.2014 р.

Як на підставу позову в даній справі позивач посилається на те, що заборгованість, яка виникла у відповідача на підставі Договору купівлі - продажу № 12/13/282 від 13.06.2013 та стягнута згідно з рішенням господарського суду Житомирської області від 16.04.2014 у справі № 906/138/14, станом на дату подачі позову до суду не погашена, що не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання у вигляді пені та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В подальшому до господарського суду Житомирської області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог , згідно з якою позивач просить стягнути розмір пені в сумі 28452,09 грн, 3% річних з 07.05.2014 по 30.11.2014 в сумі 3677,32 грн. та інфляційних втрат за період з 07.05.2014 . по 30.11.2014 в сумі 29943,29 грн. (а.с. 39, 40).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 28.01.2015 р. у справі №906/1729/14 позов Публічного акціонерного товариства "Коростенський завод "Янтар" до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 62072,70 грн. задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Публічного акціонерного товариства "Коростенський завод "Янтар": 3419,18 грн 3% річних; 27800,00 грн інфляційних втрат; 918,88 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач Дочірнє підприємство "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Вважає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення були невірно застосовані норми матеріального права та неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, на думку апелянта, місцевий господарський суд зробив невірний розрахунок та стягнув із відповідача інфляційні в сумі 27800 неправомірно. Натомість, згідно із розрахунком відповідача, сума інфляційних складає 26400,00 грн.

Також, на думку скаржника, місцевий господарський суд помилков не врахував відсутність в діях відповідача вини.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ПАТ Коростенський завод "Янтар" заперечує її доводи, вважає оскаржене рішення законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Сторони не забезпечили явку представників в судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень (а.с. 63-64).

18.03.2015 р. на адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача у зв'язку із занятістю у судовому засіданні іншого суду.

Оскільки явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, додаткові докази судом не витребовувалися, сторони надали свої письмові пояснення суду, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 16.04.2014 у справі №906/138/14 позовні вимоги ПАТ "Коростенський завод "Янтар" до ДП "Житомирський облавтодор" ПАТ "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 200000,00 грн боргу, 15099,69 грн пені, 3867,89 грн 3% річних, 2460,00 грн інфляційних та 4427,35 грн витрат по сплаті судового збору (а.с. 21-25). В решті позову відмовлено. Рішення набрало законної сили 06.05.2014 р.

На виконання даного рішення 06.08.2014 р. господарським судом Житомирської області видано наказ (а.с. 26).

09.09.2014 р. Богунським відділом ДВС Житомирського МУЮ відкрито виконавче провадження про примусове виконання наказу господарського суду Житомирської області №906/138/14 від 06.08.2014 р. (а.с. 27).

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Богунському відділі ДВС Житомирського МУЮ перебуває 6 виконавчих документів щодо стягнення заборгованості з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України.

01.10.2014 р. головним державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області Васькевич Н.В. було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №44642297 з примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області №906/138/14, виданого 06.08.2014, до зведеного виконавчого провадження № 45093526 (а.с. 28).

В межах зведеного виконавчого провадження № 45093526 з примусового виконання рішень суду щодо стягнення з боржника грошових сум, у зв'язку з непогашенням боргу, головним державним виконавцем було винесено ряд постанов про арешт коштів боржника від 03.04.2014 (а.с. 32), від 15.05.2014 (а.с. 33), від 26.06.2014 (а.с. 34), від 03.07.2014 (а.с. 35), від 31.07.2014 (а.с. 36), від 01.10.2014 (а.с. 37).

Відповідач заборгованість, стягнуту рішенням господарського суду Житомирської області від 16.04.2014 у справі № 906/138/14, не погасив, докази погашення суду не надав.

Згідно приписів ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Враховуючи наведене, відповідно до наявного в матеріалах справи уточненого розрахунку (а.с. 39, 40), позивач просить стягнути з відповідача за період з 07.05.2014 по 30.11.2014 включно з суми боргу 215099,59 грн - пеню в розмірі 28452,09 грн, інфляційні втрати в розмірі 29943,29 грн, а також 3677,32 грн 3% річних.

Розглядаючи позовну вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 29943,29 грн, а також 3677,32 грн 3% річних колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Інфляційні нарахування та нарахування трьох процентів річних на заборгованість, визначену судовим рішенням, можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З наказу суду № 906/138/14 від 06.08.2014 (а.с. 26) вбачається, що рішення господарського суду Житомирської області від 16.04.2014 у справі № 906/138/14 вступило в законну силу 06.05.2014 р.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем вірно визначено період для нарахування 3% річних та інфляційних: з дня, наступного за днем набрання рішенням законної сили ( 07.05.2014) по 30.11.2014 р. включно.

Перевіривши правильність проведеного позивачем нарахування 3% відсотків річних та інфляційних, суд встановив, що розрахунок є арифметично невірним.

Так, згідно проведеного судом перерахунку, 3% річних від суми основного боргу (200000 грн.) становить 3419,18 грн., а сума інфляційних - 27800,00 грн.

Відповідно в частині стягнення 3% річних та інфляційних позов підлягає частковому задоволенню у розмірі: 3% річних - 3419,18 грн, інфляційні - 27800,00 грн.

У стягненні 2143,29 грн інфляційних втрат та 258,14 грн 3% річних слід відмовити за безпідставністю їх нарахування.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої ст. 550 ЦК України проценти не нараховуються.

Під процентами в цьому випадку слід розуміти проценти за користування чужими грошовими коштами, стягнення яких передбачене ст. 536 ЦК України та проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, які стягуються відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК.

Таким чином, нарахування 3% річних на суму пені, що стягнута судом за неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань, визначених умовами Договору купівлі-продажу № 12/13/282 від 13.06.2013, забороняється.

Інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних можуть здійснюватись на загальних підставах відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму основної заборгованості, визначену судовим рішенням, з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням, тобто в даному випадку на суму боргу у розмірі 200000,00 грн, а не 215099,59 грн як зазначено позивачем.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, щодо неправильного нарахування місцевим господарським судом інфляційних, а також наданий відповідачем розрахунок інфляційних, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3.1-3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Розрахунок суми боргу із урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

При цьому, сукупний індекс інфляції вираховується за формулою:

ІІс= (ІІ1:100)х(ІІ2:100)х(ІІ3:100)х… (ІІz:100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення, ІІ3 - індекс інфляції за третій місяць прострочення, ІІz - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Таким чином, відповідачем помилково проведено розрахунок шляхом сумування інфляційних за кожен місяць прострочення окремо, а не за весь період прострочення.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 28452,09 грн пені, нарахованої на суму основного боргу зсумовану з пенею у розмірі 15099,69 грн, відшкодування якої передбачене згідно з рішенням господарського суду Житомирської області від 16.04.2014 у справі № 906/138/14.

Колегія суддів вважає таку позовну вимогу безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Згідно частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно вимог ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки п. 4.4 Договору купівлі-продажу № 12/13/282 від 13.06.2013 інший порядок здійснення нарахування пені сторонами не передбачено, нарахування пені з 07.05.2014 по 30.11.2014 є неправомірним, з огляду на стягнення її згідно з рішенням господарського суду Житомирської області від 16.04.2014 у справі № 906/138/14 за період з 05.07.2013 по 04.01.2014 та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, в якому зазначено, що щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною п'ятою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Порядок обчислення позовної давності з урахуванням вимог частини другої статті 260 ЦК України не може бути змінений за домовленістю сторін.

На підставі вищевикладеного колегія суддів прийшла до висновку, що доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, місцевим господарським судом повністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 104 ГПК України, не вбачається.

Витрати по судовому збору за подання апеляційної скарги в силу приписів ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача у зв'язку із відмовою у її задоволенні.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі, меншому, ніж встановлено законом.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір - 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати. За подання апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір - 50% ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50% ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Враховуючи наведене та майновий характер спору, відповідачу необхідно сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 913,50 грн., тоді як відповідно до платіжного доручення №133 від 05.02.2015 р., долученого до апеляційної скарги, відповідачем було сплачено 459,44 грн. судового збору.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.03.2015 р. у справі №906/1729/14 зобов'язано відповідача Дочірнє підприємство "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" надати суду докази доплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Житомирської області від 28.01.2015 р. у справі №906/1729/14 в сумі 454,06 грн.

Однак, відповідач вимоги зазначеної ухвали не виконав, докази доплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Житомирської області від 28.01.2015 р. у справі №906/1729/14 в сумі 454,06 грн. суду не надав.

Відповідно до п. 2.23. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. " Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може:

зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК);

у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 названого Кодексу.

Враховуючи наведене, вбачається необхідність стягнення з відповідача недоплаченої суми судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відповідача Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення господарського суду Житомирської області від 28.01.2015 р. у справі №906/1729/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 28.01.2015 р. у справі №906/1729/14 залишити без змін.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, м. Житомир, вул. Перемоги,75, ) в доход Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 454,06 грн.

3. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити господарському суду Житомирської області.

4. Матеріали справи №906/1729/14 повернути до господарського суду Житомирської області.

5. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Тимошенко О.М.