ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================РІШЕННЯ
17 березня 2015 року Справа № 915/235/15
Господарський суд Миколаївської області у складі судді Давченко Т.М.
при секретарі судового засідання Берко О.В.
за участю позивача - ОСОБА_1
представник відповідача не з'явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
до Публічного акціонерного товариства «Миколаївський суднобудівний завод
про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та індексації невиплаченої заробітної плати, -
Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.02.2015р. було порушено провадження у справі № 915/235/15 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Миколаївський суднобудівний завод «Океан» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та індексації невиплаченої заробітної плати, розгляд справи призначено на 17.03.2015р. Цією ж ухвалою суд зобов'язав відповідача надати відзив по суті позовної заяви державною мовою з посиланням на номер справи, докази на обґрунтування відзиву і заперечень проти позову, докази надсилання відзиву позивачу надати суду, копію довідки про включення відповідача до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців України станом на даний час. Позивача було зобов'язано надати суду розрахунок заборгованості, довідку щодо непогашення цієї заборгованості, довідку ДВС про стан виконання виконавчого листа та довідку про сумарний індекс споживчих цін (індексації).
Позивачем виконано вимоги ухвали суду від 23.02.2015р.
Згідно з ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Разом з тим, відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.
Суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважного представника відповідача згідно з положеннями статті 75 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справі докази у їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Разом з тим, відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, обсяг яких визначено статтею 203 згаданого Кодексу. Боржник зобов'язаний відшкодувати завдані збитки у всіх випадках, якщо інше не передбачено законом.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За положеннями цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.
При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті «Урядовий кур'єр». Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватись для визначення розміру завданих збитків (роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 12.05.99р. N 02-5/223 «Про деякі питання, пов'язані з застосуванням індексу інфляції».
У разі необхідності господарські суди можуть витребувати від органів статистики дані про розмір індексу інфляції за той чи інший період. У даному випадку судом було зобов'язано позивача надати суду такі дані. На вимогу суду позивачем 12.03.2015р. надано суду лист Головного управління статистики у Миколаївській області у листі від 12.03.2015р. вих.. № 207/13-27, проте у цьому листі не визначено сумарний індекс інфляції, тому, для визначення сумарного індексу інфляції за період з грудня 2013р по лютий 2015р. суд застосовує систему «Законодавство». Згідно даних системи «Законодавство» сумарний індекс інфляції за період з грудня 2013р. по лютий 2015р. включно становить 136,24%.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про необхідність стягнення індексу інфляції в розмірі 6767,23 грн. При цьому, за усним клопотанням позивача (про що зазначено у протоколі судового засідання) та згідно п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України суд виходить за межі розміру позовних вимог стосовно інфляційних збитків, оскільки позивачем неправильно розраховано інфляційні втрати.
Таким чином, стягненню з відповідача підлягають збитки від інфляції за період з грудня 2013р. по лютий 2015р. включно у розмірі 6767,23 грн., іншу частину вимог слід залишити без розгляду.
Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.
Відповідно до ст. 49 ГПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держбюджету судовий збір у сумі 1827,00 грн., від сплати якого був звільнений позивач при подачі позову.
Керуючись ст.ст. 49, 81, 82-85 ГПК України, ст. 625 ЦК України, господарський суд, -
Позов задовольнити частково.
Решту вимог залишити без розгляду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Т.М.Давченко

Повний текст рішення складено та підписано 23.03.2015р.