УХВАЛА

про повернення позовної заяви

12.03.2015Справа № 910/5687/15-г

Суддя Ломака В.С., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Соул»

до Київської міської ради

про скасування рішень Київської міської ради № 643/8927 від 29.11.2012 р. та № 733/733 від 25.12.2014 р.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Соул» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про:

- скасування рішення Київської міської ради від 29.11.2012 р. № 643/8927 «Про визнання такими, що втратили чинність, пункту 54 рішення Київської міської ради від 15.07.2004 р. № 419/1829 та рішення Київської міської ради від 23.04.2009 р. № 415/1471»;

- скасування рішення Київської міської ради від 25.12.2014 р. № 733/733 «Про надання статусу скверу земельній ділянці площею 0,94 га на проспекті Героїв Сталінграда, 44-б в Оболонському районі м. Києва».

Подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Соул» позовна заява про скасування вищевказаних рішень Київської міської ради не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Судовий захист прав суб'єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб'єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, зокрема необхідністю сплати судового збору, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

При цьому, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, від 14.05.1981 N R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду, зокрема, щодо надсилання копії позовної заяви сторонам справи та сплати судового збору.

Пунктом 3 частини 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що на позивача покладається обов'язок додати до позовної заяви докази сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як зазначено в п. п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем заявлено вимоги про скасування рішень Київської міської ради № 643/8927 від 29.11.2012 р. та № 733/733 від 25.12.2014 р.

Із зазначеного вбачається, що позивачем заявлено:

- немайнову вимогу про скасування рішення Київської міської ради від 29.11.2012 р. № 643/8927 «Про визнання такими, що втратили чинність, пункту 54 рішення Київської міської ради від 15.07.2004 р. № 419/1829 та рішення Київської міської ради від 23.04.2009 р. № 415/1471», по якій має бути сплачено судовий збір у розмірі 1 м.з.п., що в даному випадку складає 1 218, 00 грн.;

- немайнову вимогу про скасування рішення Київської міської ради від 25.12.2014 р. № 733/733 «Про надання статусу скверу земельній ділянці площею 0,94 га на проспекті Героїв Сталінграда, 44-б в Оболонському районі м. Києва», по якій має бути сплачено судовий збір у розмірі 1 м.з.п., що в даному випадку складає 1 218, 00 грн.

Вказане також підтверджується п. 2.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», в якому зазначено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

При цьому, відповідно до п. 2.21. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2012 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Отже, аналізуючи вищевикладене, для звернення до суду з позовною заявою, необхідно подати оригінал відповідного платіжного доручення про сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Як вбачається з доданих до позовної заяви документів, позивачем, в якості доказу сплати судового збору додано копію платіжного доручення № 1 від 02.03.2015 р. в сумі 1 218, 00 грн., що не може бути належним доказом сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі і зумовлює наслідки передбачені п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, а саме, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2014 р. у справі № 910/16943/14, та постанові Вищого господарського суду України від 09.04.2014 р. у справі № 925/2011/13.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приписами ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

В силу Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 р., розрахунковий документ - (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) видається відправникові з додержанням вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" і підтверджує факт надання послуги відділенням зв'язку.

Таким чином, належним доказом відправлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) надані в оригіналі.

Проте, всупереч вищевказаних вимог позивачем в якості доказу направлення на адресу відповідача копії позовної заяви і доданих до неї документів додано фотокопію фіскального чеку № 7949 від 24.12.2014 р. із зазначенням: « 915; ЦІННИЙ ЛИСТ; КОМУ: КП ЛІК; КУДИ: 03680 КИЇВ-МСП» та опису вкладення у цінний лист № 885 з відтиском штампу відділення поштового зв'язку від 24.12.2014 р. на ім'я Комунального підприємства «ЛІК», скероване за адресою: 03680, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31, літ. А.

З наведеного вбачається, що копія позовної заяви з доданими до неї документами була направлена позивачем на адресу іншої особи, а не відповідачу - Київській міській раді, юридичною адресою якої є: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, б. 36.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів направлення на адресу відповідача копії позовної заяви з доданими до неї документами, що зумовлює наслідки, визначені приписами п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Дані обставини є суттєвими, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

Відповідно до п. 3.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», недодержання вимог статті 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Разом з тим, при наступному зверненні до суду позивачу слід врахувати, що відповідно до ч. 2 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі, або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

За умовами пункту 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації", затвердженого Наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003 р., відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту "підпис". Така відмітка проставляється на кожному аркуші засвідченої копії документа.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву повернути без розгляду.

Звернути увагу позивача, що після усунення недоліків, які стали підставою повернення позовної заяви без розгляду, він може повторно звернутися до господарського суду міста Києва з позовом.

Суддя В.С. Ломака