ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.03.15 Справа № 30/143-08(39/366-07(10/348-06)
За скаргою: публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль", м. Дніпродзержинськ (скарга на постанову державного виконавця про розшук майна)

на дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, м. Київ

У справі:

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДІД Конс", м. Київ

до публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про стягнення 45 506 041,10 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача (скаржника): Кісілевич Є.Є., довіреність № 14/19 від 14 липня 2014 року, юрисконсульт

Від Державної виконавчої служби: Данилевська Т.М., довіреність № 4.1-43/4.1/196 від 06 березня 2015 року

С У Т Ь С П О Р У :

24 лютого 2015 року публічне акціонерне товариство "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою вих. № 185 від 29 січня 2015 року на дії органу Державної виконавчої служби, в якій просить суд скасувати постанову винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В. про розшук майна боржника з примусового виконання наказу 30/143-08(39/366-07(10/348-06)), виданого 25 лютого 2010 року господарським судом Дніпропетровської області.

Скарга мотивована тим, що, відповідно до ст. 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25%, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Згідно зі ст. 2 вищевказаного закону, для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Станом на сьогоднішній день, власником 99,9277 % акцій у статутному фонді ПАТ "Дніпродзержинська ТЕЦ" є Держава України в особі Фонду державного майна України.

Транспортні засоби, які оголошено в розшук, відносяться до інших засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цим підприємством.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 52 Закон України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Позивач вважає скаргу необґрунтованою, вимоги безпідставними з наступних причин. Оскаржувану постанову державним виконавцем було винесено 11.12.2014, а скаржник звернувся до суду 29.01.2015. Відповідно до ч. 4 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк. Тобто скаржником пропущено строк оскарження постанови державного виконавця. Також, у відповідності до позиції Вищого господарського суду України, оборотні активи підприємства може бути примусово реалізовано для задоволення вимог кредиторів. Разом з тим, накладення арешту на майно та оголошення заборони його відчуження спрямоване на збереження належного боржнику майна, а не на його примусову реалізацію. Законом дозволено примусову реалізацію окремих груп належного боржнику майна з метою виконання судових рішень.

Державна виконавча служба заперечує проти задоволення скарги публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" посилаючись на те, що постанова про розшук майна боржника від 11.12.2014 винесена старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Кедою М.В. під час примусового виконання виконавчого провадженні №22367948 правомірно та відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Розгляд скарги відкладався з 24 лютого 2015 року на 24 березня 2015 року.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та відділу примусового виконання рішень, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2009 року у справі №30/143-08(39/366-07(10/348-06), яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17 лютого 2010 року, позов товариства з обмеженою відповідальністю "ДІД Конс" задоволено частково. Стягнуто з відкритого акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (м. Дніпродзержинськ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ДІД Конс" (Івано-Франківська область, м. Коломия) 19 000 000,00 грн. - основного боргу, відсотки в розмірі облікової ставки Національного банку України - 1 791 986,3грн., три відсотки річних у сумі 3 463 726,03грн. та суму від інфляції в розмірі 16 454 000,00грн., витрати по сплаті державного мита в розмірі 25 500,00грн. і 105,56 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позовних вимог - відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 02 червня 2010 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2009 року та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17 лютого 2010 року у справі №30/143-08(39/366-07(10/348-06) залишені без змін.

25 лютого 2010 року на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2009 року був виданий наказ №30/143-08(39/366-07(10/348-06).

03 листопада 2010 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванченком О.В. розглянута заява стягувача про примусове виконання наказу №30/143-08(39/366-07(10/348-06) від 25 лютого 2010 року та відкрито виконавче провадження ВП№22367948, встановлено строк для добровільного виконання - сім днів з моменту отримання постанови.

09 серпня 2011 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Корнієнко О.О. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження до закінчення строку дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеного Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

28 грудня 2012 року начальником відділу примусового виконання рішень ДВС України Черноволовим В.А. винесено постанову про скасування постанови про зупинення виконавчого провадження ВП №22367948 від 09 серпня 2011року, зобов'язано державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

05.11.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В., при примусовому виконанні наказу господарського суду №30/143-08(39/366-07(10/348-06) від 25.02.2010р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.144, т.13), якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - публічному акціонерному товариству "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" у межах суми звернення стягнення 43 939 010, 58 грн. та заборонено здійснювати відчуження майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу. Арешт накладено з моменту надходження постанови.

25.11.2014 відповідач звернувся до господарського суду зі скаргою на дії органу Державної виконавчої служби України, в якій просив скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2015 в задоволенні вимог скаржника відмовлено.

Керуючись ст.ст. 25, 57 Закону України "Про виконавче провадження" 11.12.2014 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В., при примусовому виконанні наказу господарського суду №30/143-08(39/366-07(10/348-06) від 25.02.2010 винесено постанову про розшук майна боржника (а.с.108, т.14), якою оголошено розшук майна, а саме: автомобіль вантажний ЗИЛ-ММЗ 4502, самоскид, шасі L2972992, 1990 р.в., Д.Н.З. 34248АА; автомобіль CHEVROLET CAPTIVA, КL1СD26U9CB022005, 2012 р.в., Д.Н.З. AE4340HE; автомобіль ГАЗ 31029, XTH310290R0161745, 1994 р.в., Д.Н.З. 08945AB; автомобіль ЗАЗ 110247, Y6D2180, 2004 р.в., AE4413HE; автомобіль ЗАЗ 110207, Y6D6556, 2005 р.в., AE5338AI; aвтомобіль ГАЗ 3221, Y7D322100W1005094, 1998 р.в., AE 4415HE.

Відповідач (боржник, скаржник) вважає дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про розшук майна боржника протиправними, а постанову такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (ст. 5 Закону).

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11 названого Закону); зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч.1 ст. 6 Закону).

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець, у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника, виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Згідно статті 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В той же час, згідно з визначенням, які містяться у статті 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств.

Як роз'яснив Вищий господарський суд України в Інформаційному листі від 13 лютого 2002 року № 01-8/152 "Про Закон України "Про введення мораторію па примусову реалізацію майна", до об'єктів нерухомого майна слід відносити майно, пов'язане із землею - будівлі, споруди, квартири, підприємства (їх структурні підрозділи) як цілісні майнові комплекси, а також інше майно, віднесене законодавством до нерухомого. До інших засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства, слід відносити лише ті майнові активи, які обліковуються як необоротні згідно з положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 2 "Баланс", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 березня 1999 № 87 (з подальшими змінами і доповненнями).

Отже, прийняття державним виконавцем постанови про розшук рухомого майна боржника спрямоване, в першу чергу, на виявлення належного йому майна, а не на примусову його реалізацію.

Законом України "Про введення мораторію па примусову реалізацію майна"), частиною 5 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено обмеження виключно для примусової реалізації майна та щодо майна, яке використовується для здійснення виробничої діяльності боржника.

Господарська діяльність - будь-яка діяльність, у тому числі підприємницька, юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців, пов'язана з виробництвом (виготовленням) продукції, торгівлею, наданням послуг, виконанням робіт (ст. 1 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності").

Доказів щодо видів та кількості належного боржнику майна, у тому числі й майна, яке використовується для здійснення його виробничої діяльності, відповідач не надав ані державній виконавчій службі, ані при розгляді скарги на неправомірні дії.

З урахуванням встановлених обставин справи, господарський суд вважає доводи скаржника необґрунтованими та такими, що не підтверджуються наявними матеріалами справи, у зв'язку з чим доходить висновку, що постанова відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В. про розшук майна боржника від 11.12.2014 з примусового виконання наказу 30/143-08(39/366-07(10/348-06)), виданого 25 лютого 2010 року господарським судом Дніпропетровської області, прийнята з дотриманням норм чинного законодавства.

Отже, скарга боржника (відповідача) задоволенню не підлягає.

Суд відхиляє посилання стягувача (позивача) на пропуск скаржником 10-денного строку оскарження постанови державного виконавця від 11.12.2014.

Відповідно до ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Зі змісту скарги вбачається, що відповідач ознайомився з оскаржуваною постановою в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень лише 19.01.2015, що не спростовано позивачем та відділом Державної виконавчої служби України. Доказів надсилання на адресу публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська ТЕЦ" постанови про розшук майна боржника матеріали справи не містять.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволені скарги (вх.№185 від 29 січня 2015 року) публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль", м. Дніпродзержинськ на дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, м. Київ.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та протягом п'яти днів може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому для оскарження судових рішень.

Суддя Н.М. Євстигнеєва