ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Справа № 916/4205/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого Овечкіна В.Е.,
суддівКорнілової Ж.О., Чернова Є.В.,

за участю представників:

позивача -не з'явились,
відповідача -не з'явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" (далі - КП "Теплопостачання міста Одеси")
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 29.01.2015
у справі№916/4205/14
за позовомТОВ "Міжнародний аеропорт "Одеса"
доКП "Теплопостачання міста Одеси"
про стягнення 208571,76 грн. заборгованості, 19234,32 грн. пені, 12721,65 грн. інфляційних втрат, 3% річних у сумі 2571,43 грн.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.12.2014 (суддя Никифорчук М.І.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 (судді: Колоколов С.І., Разюк Г.П., Гладишева Т.Я.), позов задоволено повністю у зв'язку з обґрунтованістю позовних вимог.

КП "Теплопостачання міста Одеси" у поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати в частині стягнення 19234,32 грн. пені, прийняти нове рішення про відмову в цій частині позову, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме ст.ст.546,547,549,611 ЦК України, ч.ч.2,4,6 ст.231 ГК України та ст.ст.1,2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Зокрема, скаржник вказує на те, що ані законом, ані умовами укладеного між сторонами договору про закупівлю послуг за державні кошти від 26.03.2013 №ТГО-162/13 не передбачено відповідальності одержувача теплової енергії (замовника) у вигляді пені за прострочення виконання грошових зобов'язань по оплаті наданих послуг, як і не визначено розміру пені, що виключає підстави для стягнення з відповідача пені, нарахованої позивачем.

Колегія суддів, перевіривши в межах вимог скарги (в частині позовних вимог про стягнення 19234,32 грн. пені) фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення та постанова - скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення 19234,32 грн. пені з прийняттям нового рішення про відмову в цій частині позову з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про задоволення позову, апеляційний господарський суд виходив з того, що:

26.03.2013 року між КП "Теплопостачання міста Одеси" (Замовник) та ТОВ "Міжнародний аеропорт "Одеса" (Учасник) було укладено договір про закупівлю послуг з опалення для потреб населення та бюджетних організацій за державні кошти № ТГО-162/13, відповідно до п.п.1.1 якого, учасник зобов'язується у 2013 році надати замовникові послуги з постачання, виробництва та транспортування теплової енергії для потреб населення, а Замовник - прийняти і оплатити такі послуги (т.1 а.с.18-21).

Відповідно до п.4.1 договору розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником наданих послуг після підписання акту приймання передачі послуг та на протязі 20-ти днів з моменту пред'явлення учасником рахунки-фактури на оплату послуг.

За змістом п.6.1 договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі послуг за бюджетні кошти учасник сплачує замовнику штрафні санкції в розмірі 0,1% від вартості наданих послуг за кожен день прострочення, включаючи день фактичного виконання зобов'язань, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, в у разі здійснення попередньої оплати, Учасник, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає замовнику кошти з урахуванням індексу інфляції. Сплата штрафу пені не звільняє сторону від виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому договору (п.6.2). У випадках, непередбачених цим договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п.6.3).

На виконання умов договору ТОВ "Міжнародний аеропорт "ОДЕСА" надав, а КП "Теплопостачання міста Одеси" прийняло послуги з постачання, виробництва та транспортування теплової енергії для населення за березень 2014 року на загальну суму 237388,46 грн., що підтверджується складеним та підписаним сторонами без зауважень актом здачі-прийняття робіт №712 від 31.03.2014 (т.1 а.с.24).

31.03.2014 року позивачем був виставлений рахунок №769 відповідачу відповідно до умов договору №ТГО-162/13 від 26.03.2013 на загальну суму 237388,46 грн.

14.05.2014 року замовником було частково сплачені кошти за квітень 2014 року в сумі 28816,68 грн. за отримані від позивача послуги, про що свідчить відповідне платіжне доручення № 10451 від 14.05.2014 року (т.3 а.с.54), у зв'язку з чим сума заборгованості на час звернення позивача до суду склала 208571,76 грн. (237388,46 грн. - 28816,68 грн.).

Апелянт не погодився з нарахуванням та стягненням пені у сумі 19234,32 грн., яка була нарахована позивачем у період з 14.05.2014р. по 16.07.2014р. у сумі 6948,58 грн., та у період з 17.07.2014р. по 10.10.2014р. у сумі 12285,73 грн., з посиланням на те, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачена відповідальність у вигляді нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Як було зазначено вище, розділом 6 договору передбачена відповідальність сторін. Так, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором (п.6.1). У випадках, непередбачених цим договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п.6.3).

У даному випадку договором між сторонами передбачено стягнення пені у розмірі (подвійної облікової ставки НБУ), відповідно до умов чинного законодавства.

Пунктами 1,2 ст.231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Таким чином, в силу вимог зазначеної статті застосування штрафних санкцій у такому розмірі можливо, оскільки як встановлено під час розгляду справи, відповідачем порушено господарське зобов'язання по укладеному між сторонами договору про закупівлю послуг для потреб населення за державні кошти, що є підставою для стягнення пені з КП „Теплопостачання міста Одеси".

Отже, апеляційна інстанція погодилася з висновками суду першої інстанції про те, що в порушення норм чинного законодавства та умов договору КП „Теплопостачання міста Одеси" своєчасно не розрахувалося за отримані послуги з постачання, виробництва та транспортування теплової енергії, у зв'язку з чим, позивачем правомірно нарахована пеня.

Проте, колегія не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 19234,32 грн. пені, з огляду на таке.

Однією з позовних вимог у справі є вимога про стягнення 677,71 грн. пені, нарахованої позивачем (учасником) у зв'язку з простроченням оплати вартості послуг з постачання, виробництва та транспортування теплової енергії, наданих відповідачу (замовнику).

Як роз'яснено в абзацах 3,4 п.2.1 та п.2.2 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини. Господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім ч.2 ст.231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

В обґрунтування підстав для застосування до відповідача штрафної санкції у вигляді пені в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, суди неправомірно послалися на абзац 3 ч.2 ст.231 ГК України та п.6.2 договору про закупівлю послуг за державні кошти від 26.03.2013 №ТГО-162/13, оскільки цими положеннями врегульовано штрафну санкцію за прострочення виконання саме негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, в той час як відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов'язання по оплаті вартості послуг, отриманих від позивача, що не слід ототожнювати.

Касаційна інстанція вважає за необхідне зазначити, що на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", оскільки сторони по справі не є учасниками врегульованих цим законом відносин, зокрема, відповідач не є власником або орендарем нежилих будинків і приміщень, за використання яких та з метою провадження своєї діяльності повинен сплачувати комунальні послуги. Будь-яких інших законодавчих актів, які б, у разі невизначеності пені укладеним між сторонами договором, прямо встановлювали обов'язок та умови сплати відповідачем пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, позивачем не наведено.

Судами попередніх інстанцій безпідставно застосовано до спірних правовідносин статтю 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", оскільки у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено, а вміщено лише загальну умову (пункт 6.3 договору) про те, що у випадках, непередбачених цим договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Однак, таке формулювання не означає встановлення договором права позивача на нарахування пені у певному розмірі за прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, висновок апеляційного суду про визначення договором між сторонами стягнення пені у розмірі (подвійної облікової ставки НБУ), відповідно до умов чинного законодавства, є таким, що суперечить чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

При цьому, колегія враховує помилкове залишення поза увагою судів того, що відповідно до ст.547 та п.1 ч.2 ст.551 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З матеріалів справи не вбачається, судами не встановлено та сторонами не доведено укладення між сторонами у справі письмового правочину щодо забезпечення виконання відповідачем грошового зобов'язання у вигляді неустойки (пені), а розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін також не встановлено, що виключає правові підстави для стягнення пені, нарахованої позивачем.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним з видів забезпечення виконання зобов'язань є неустойка (ч.1 ст.546, ч.ч.1.3 ст.549 ЦК України).

За таких обставин, чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання грошових зобов'язань, що виникли з договору про закупівлю послуг за державні кошти від 26.03.2013, шляхом позадоговірного встановлення пені, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні.

З огляду на вказані обставини, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені не підлягають задоволенню.

Колегія враховує, що наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні перегляду судових рішень господарських судів у справах зі спорів, пов'язаних зі стягненням неустойки, непередбаченої договором або законом (постанова ВСУ від 26.09.2012 у справі №4/17-3520-2011).

Відповідно до п.2 ст.1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняти нове рішення.

Судами першої та апеляційної інстанцій достеменно встановлено факти прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих позивачем послуг. Вказані обставини не заперечуються відповідачем.

Однак, ані законом, ані умовами укладеного між сторонами договору про закупівлю послуг за державні кошти від 26.03.2013 №ТГО-162/13 не передбачено відповідальності одержувача теплової енергії (замовника) у вигляді пені за прострочення виконання грошових зобов'язань по оплаті наданих послуг, як і не визначено розміру пені, що виключає підстави для стягнення з відповідача пені, нарахованої позивачем.

Таким чином, у даній правовій ситуації істотні фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановлено судами попередніх інстанцій, однак, суди припустилися порушення та неправильного застосування норм матеріального права (ст.ст.547,548,551 ЦК України, ч.ч.2,4,6 ст.231 ГК України та ст.ст.1,2,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"), внаслідок чого дійшли помилкових висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія вбачає достатні правові підстави для задоволення скарги шляхом скасування рішення та постанови в частині стягнення 19234,32 грн. пені з прийняттям нового рішення про відмову в цій частині позову.

Правомірність результатів розгляду решти позовних вимог не є предметом даного касаційного оскарження, в зв'язку з чим, законність та обґрунтованість судових рішень в цій частині касаційною інстанцією не перевіряється виходячи з меж перегляду справи в порядку касації.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 15.12.2014 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 у справі №916/4205/14 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення 19234,32 грн. пені.

Прийняти нове рішення про відмову в позові в цій частині.

Витрати Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" по сплаті судового збору за подання касаційної скарги покласти на ТОВ "Міжнародний аеропорт "Одеса".

Наказ доручити видати господарському суду Одеської області.

Головуючий, суддяВ.Овечкін
Судді:Ж.Корнілова
Є.Чернов