РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015Справа №910/3379/15-г
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ»

до Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної

акціонерної компанії «Нафтогаз України»

про стягнення суми заборгованості в розмірі 137 862 грн. 73 коп.

Представники:

від Позивача: Саранюк В.М. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Шегера І.П. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (надалі також - «Відповідач») про стягнення суми заборгованості в розмірі 137 862 грн. 73 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 30.07.2010 року між Дочірньою компанією «УКРТРАНСГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» (Продавець) та Дочірнім підприємством «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (Покупець) було укладено Договір №168-К купівлі - продажу, відповідно до умов якого Продавець зобов»язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупцеві паливно - мастильні матеріали надалі - Товар, згідно специфікації, яка додається до даного договору (Додаток №1) та є невід»ємною його частиною, а Покупець зобов»язався прийняти і оплатити Товар. Як зазначає Позивач, він належним чином виконав умови Договору, що підтверджується видатковою накладною на суму 61 007 грн. 86 коп., проте Відповідач всупереч умов договору не здійснив оплату за договором. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ» в розмірі 61 007 грн. 86 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» інфляційні в розмірі 21 779 грн. 81 коп., пеню в розмірі 42 601 грн. 04 коп., 3% річних в розмірі 8 203 грн. 47 коп., 7% штрафу в розмірі 4 270 грн. 55 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.02.2015 р. порушено провадження у справі № 910/3379/15-г, судове засідання призначено на 04.03.2015 р.

04.03.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 17.02.2015 року, які долучені до матеріалів справи.

04.03.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив про сплив строку позовної давності 30.08.2013 року, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

04.03.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла Заява про застосування строку позовної давності до вимог Позивача про стягнення заборгованості за Договором купівлі - продажу №168-К від 30.07.2010 року, яка прийнята Судом до розгляду.

В судовому засіданні 04.03.2015 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи, викладені в позовній заяві, просив Суд позов задовольнити. В судовому засіданні представник Відповідача надав усні пояснення по суті спору, підтримав Заяву про застосування строку позовної давності до вимог Позивача та просив Суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 04 березня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

30.07.2010 року між Дочірньою компанією «УКРТРАНСГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» (Продавець) та Дочірнім підприємством «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (Покупець) було укладено Договір №168-К купівлі - продажу, відповідно до умов якого Продавець зобов»язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупцеві паливно - мастильні матеріали надалі - Товар, згідно специфікації, яка додається до даного договору (Додаток №1) та є невід»ємною його частиною, а Покупець зобов»язався прийняти і оплатити Товар.

Згідно з п. 3.2 Договору загальна сума цього Договору складає 61 007 грн. 86 коп., в тому числі ПДВ - 20%.

Покупець проводить оплату за Товар на умовах відстрочки платежу на підставі виставлених Продавцем рахунків. (п.5.1 Договору)

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що оплата за Товар проводиться Покупцем на розрахунковий рахунок Продавця, зазначений у цьому Договорі протягом 10 банківських днів з дати отримання Покупцем відповідного рахунку, який Продавець оформлює згідно підписаного Сторонами Акту прийому - передачі видаткової накладної (асортимент, кількість та вартість Товару, зазначеного у рахунку повинні відповідати асортименту, кількості та вартості Товару, зазначених у відповідній підписаній Сторонами накладній).

Відповідно до п.5.3 Договору Продавець передає рахунок Покупцю протягом 5 банківських днів після підписання Акту прийому - передачі.

У п.9.1 Договору передбачено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2010 року.

Специфікацією, що є Додатком №1 до Договору, Сторони узгодили найменування, кількість, ціну та вартість товару.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що він належним чином виконав умови Договору, що підтверджується видатковою накладною на суму 61 007 грн. 86 коп., проте Відповідач всупереч умов договору не здійснив оплату за договором. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ» в розмірі 61 007 грн. 86 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» інфляційні в розмірі 21 779 грн. 81 коп., пеню в розмірі 42 601 грн. 04 коп., 3% річних в розмірі 8 203 грн. 47 коп., 7% штрафу в розмірі 4 270 грн. 55 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №168-К купівлі - продажу від 30.07.2010 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до норм ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов"язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №168-К купівлі - продажу від 30.07.2010 року Позивач передав у власність, а Відповідач у свою чергу прийняв майно, що підтверджується видатковою накладною №10-07 від 30.07.2010 року на суму в розмірі 61 007 грн. 86 коп. Крім того, факт поставки товару 30.07.2010 року Сторони підтвердили в судовому засіданні.

Покупець проводить оплату за Товар на умовах відстрочки платежу на підставі виставлених Продавцем рахунків. (п.5.1 Договору)

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що оплата за Товар проводиться Покупцем на розрахунковий рахунок Продавця, зазначений у цьому Договорі протягом 10 банківських днів з дати отримання Покупцем відповідного рахунку, який Продавець оформлює згідно підписаного Сторонами Акту прийому - передачі видаткової накладної (асортимент, кількість та вартість Товару, зазначеного у рахунку повинні відповідати асортименту, кількості та вартості Товару, зазначених у відповідній підписаній Сторонами накладній).

Відповідно до п.5.3 Договору Продавець передає рахунок Покупцю протягом 5 банківських днів після підписання Акту прийому - передачі.

Дослідивши зміст наявної в матеріалах справи видаткової накладної, Суд приходить до висновку, що накладна містить всі реквізити рахунку, зокрема, вартість послуг з урахуванням ПДВ, загальну суму до сплати та її підстави. Отже відповідач не був позбавлений можливості вчасно здійснити оплату за отриманий товар.

За таких обставин, Суд вважає безпідставними та такими, що мають формальний характер, посилання Відповідача на відсутність доказів виставлення відповідного рахунку, оскільки в судовому засіданні представник Відповідача визнав факт наявності боргу за Договором №168-К купівлі - продажу від 30.07.2010 року.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Таким чином, Дочірнім підприємством «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» не була здійснена оплата заборгованості за Договором №168-К купівлі - продажу від 30.07.2010 року в розмірі 61 007 грн. 86 коп.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів в розмірі 61 007 грн. 86 коп., а тому вимоги Позивача є обґрунтованими.

04.03.2015 року Відповідачем надано до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення грошових коштів.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року)

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України). Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 13.02.2015 р. (згідно поштового штемпелю на конверті), тоді як право Позивача про стягнення заборгованості в розмірі 61 007 грн. 86 коп. виникло з 31.08.2010 року, тобто позивач звернувся до суду вже після спливу трирічного загального строку позовної давності для можливості захисту свого порушеного права.

При цьому, господарський суд також вважає за необхідне зазначити, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відповідно до п.2.2 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі.

Однак, у даному випадку позивач своїм правом, що передбачене ч.5 ст. 267 Цивільного кодексу України не скористався, клопотання про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними в процесі судового розгляду справи не подав.

Таким чином, Суд вважає, що в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» до Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення боргу в розмірі 61 007 грн. 86 коп. слід відмовити в зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності для можливості звернення до суду по захист його порушеного права.

При зверненні до Суду з вказаним позовом Позивач просив стягнути з Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» інфляційні в розмірі 21 779 грн. 81 коп., пеню в розмірі 42 601 грн. 04 коп., 3% річних в розмірі 8 203 грн. 47 коп., 7% штрафу в розмірі 4 270 грн. 55 коп.

З огляду на матеріали справи, Суд приходить до висновку, що вказані вимоги Позивача також не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від основного зобов»язання про стягнення основного боргу в розмірі 61 007 грн. 86 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» до Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення суми заборгованості в розмірі 137 862 грн. 73 коп. - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 06 березня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин