ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 р. Справа № 909/1445/14

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Рочняк Олександри Вікторівни,

при секретарі судового засідання Павлюк У. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Відкрите акціонерне товариство "Оріана",

вул.Євшана 9, м.Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300

до відповідача: ЗАТ "Меркурій Холдинг групп",

вул.Промислова,11, м.Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300

про стягнення 222847 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Кондратова А.П. - юрисконсульт юридичного відділу, (довіреність №1783 від 31.12.14);

від відповідача: Щербінський Р.Л - представник, (довіреність №01/2015 від 03.02.15).

ВСТАНОВИВ: відкрите акціонерне товариство "Оріана" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до закритого акціонерного товариства "Меркурій Холдинг Групп" про стягнення збитків в сумі 222847 грн.

Ухвалою від 30.12.14 порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.01.15.

Ухвалами від 21.01.15 та 10.02.15 в порядку ст.77 ГПК України відкладено розгляд справи відповідно на 10.02.15 та 25.02.15.

Ухвалою від 25.02.15 продовжено строк розгляду справи на 15 днів до 15.03.15 та в порядку ст.77 ГПК України відкладено розгляд справи на 12.03.15.

12.03.15 представником позивача подано в судовому засіданні уточнення до позовної заяви №268 від 11.03.15.

В судовому засіданні 12.03.15 судом оголошено перерву до 16.03.15, про що сторони повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 16.03.15 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та уточненнях до неї №268 від 11.03.15 і просить суд позов задовольнити.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08.10.03 між ним та відповідачем укладено договір оренди транспортних засобів. Листів щодо неможливості використання транспортних засобів за його цільовим призначенням, а також зауважень щодо технічного стану майна переданого в оренду чи його окремих недоліків від ЗАТ "Меркурій Холдинг Групп" на ВАТ "Оріана" не поступало, таким чином на думку позивача дане майно вважається таким, що передано в належному стані, тобто технічно справним, що є правомірним доказом вимог позивача. Термін дії даного договору закінчився 31.12.09, однак, в зв'язку з тим, що частина транспортних засобів на момент передачі з оренди, знаходилась в незадовільному, розкомплектованому стані, транспортні засоби в кількості 14 одиниць, не прийняті з оренди та залишились на території ЗАТ "Меркурій Холдинг Групп", незадовільний стан транспортних засобів підтверджується актами технічного стану та порівняльною таблицею технічного стану майна.

Посилається на те, що якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна стала не з його вини.

Представник відповідача в судовому засіданні проти даного позову заперечив та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав викладених в відзиві на позов №1103/15 від 11.03.15. Вказує, що відповідно до договору оренди транспортних засобів №08-10/01 від 08.10.03 укладеного між позивачем та відповідачем, передача транспортних засобів в оренду здійснюється за актом приймання-передачі з детальним описом технічного стану кожної одиниці транспортних засобів, який підписується обома сторонами і є невід'ємною частиною даного договору. Вказаний акт позивачем не надавався, а тому стверджувати про стан транспортних засобів на момент передачі їх в оренду можна тільки по додатку №1 до даного договору, де вказана їх вартість згідно проведеної оцінки.

Зазначає, що посилання позивача на звіт про незалежну оцінку вартості майна від 05.08.14 та висновок оцінювача якими позивач обґрунтовує завдані йому збитки є безпідставними, оскільки оцінка проводилась невідомо коли і за яких обставин. Відповідно до поданого суду висновку оцінювача, вартість деяких транспортних засобів збільшилась в десятки разів, а деяких майже не змінилась. Тому ставить під сумнів об'єктивність проведеної оцінки.

Представник відповідача також відзначає, що твердження позивача про небажання повернути транспортні засоби є хибними, оскільки неодноразово позивачу пропонувалось забрати їх, однак позивачем безпідставно вимагалось відновити транспортні засоби до робочого стану, хоча в неналежному стані і були отримані в оренду.

Розглянувши матеріали справи, подані учасниками процесу та зібрані судом із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам у відповідності до ст.43 ГПК України, які мають значення для справи, суд

ВСТАНОВИВ:

08.10.03 між ВАТ "Оріана" в особі голови правління Корпана В.М. (надалі - орендодавець) та ЗАТ "Меркурій Холдинг Групп", в особі президента Дегтярьова Е.С. (надалі - орендар) укладено договір №08-10/01 оренди автотранспортних засобів.

У відповідності до розділу 1 вказаного договору, орендодавець зобов'язався передати, а орендар прийняти в оплатне володіння та користування транспортні засоби, на умовах, що визначені даним договором.

Згідно п.2.1. договору, орендодавець зобов'язаний: передати в оренду транспортні засоби згідно додатку №1 до договору, який є невід'ємною частиною даного договору в п'ятиденний строк з моменту підписання договору; передати технічну документацію на транспортні засоби, що є предметом оренди по даному договору; передача транспортних засобів в оренду здійснюється за актом прийому-передачі (з детальним описом технічного стану кожної одиниці транспортних засобів), який підписується обома сторонами і є невід'ємною частиною даного договору; прийняти транспортні засоби, які передані в оренду по закінченню даного договору.

Відповідно до п.2.2. договору орендодавець має право перевіряти технічний стан транспортних засобів, їх майнове збереження та дотримання орендарем умов експлуатації.

Згідно п.2.3. договору орендар зобов'язується: своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за користування транспортними засобами; використовувати транспортні засоби, що орендуються за їх цільовим призначенням; за погодженням з орендодавцем проводити поточний та капітальний ремонти, здійснювати заміну деталей та частин автомобіля, проводити їх модернізацію та удосконалення; усувати наслідки аварій та пошкоджень транспортних засобів, що виникли під час експлуатації його орендарем; повернути транспортні засоби по закінченні строку дії даного договору.

Відповідно до п.4.1 договору транспортні засоби повинні бути повернуті орендодавцю по закінченню терміну оренди.

Згідно п.4.2. договору повернення транспортних засобів відбувається за актом прийому-передачі, що підписується обома сторонами.

З поданої позивачем заяви та доданих до неї додатків вбачається, що згідно акту приймання-передачі транспортних засобів від 08.10.03, який є додатком №2 до договору оренди транспортних засобів №08-10/01 від 08.10.03 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду майно на загальну суму 126337 грн, а саме: Автогрейдер ДЗ-180, 1993 р.в., держ.номер 21-19 ИК, інв.номер 521225, вартістю 8208 грн; Екскаватор ЄО МТЗ-82, 1992 р.в., держ.номер 51-23 ИК, інв.номер 482800, вартістю 4414 грн; Екскаватор АТЄК881, Є04321, 1994 р.в., держ.номер 83-12 ИК, інв.номер 482824, вартістю 14133 грн; Автокран КАМАЗ 53213, 1985 р.в., держ.номер 71-37 ИФН, інв.номер 161084, вартістю 5160 грн; С/тягач КрАЗ 258, 1992 р.в., держ.номер 76-37 ИФН, інв.номер 868146, вартістю 5456 грн; А/кран КАМАЗ КС 3575 А-1, 1994 р.в., держ.номер 8998 ІФН, інв.номер 482930, вартістю 8458 грн; С/тягач КрАЗ 258, 1992 р.в., держ.номер 76-38 ИФН, інв.номер 868158, вартістю 5456 грн; С/тягач КАМАЗ 54112, 1990 р.в., держ.номер 20-29 ИФН, інв.номер 869068, вартістю 3745 грн; С/тягач КАМАЗ 54112, 1990 р.в., 20-25 ИФН, інв.номер 869019, вартістю 4681 грн; С/тягач КАМАЗ 54112, 1990 р.в., держ.номер 20-27 ИФН, інв.номер 869032, вартістю 4369 грн; Автомобіль КАМАЗ -53212, 1990 р.в., держ.номер 21-95 ИФН, інв.номер 869081, вартістю 5274 грн; Автомобіль КАМАЗ 53212 борт, 1990 р.в., держ.номер 2196 ІФН, інв.номер 869093, вартістю 4548 грн; Автомобіль КрАЗ 256Б1, 1990 р.в., держ.номер 2126 ІФН, інв.номер 868812, вартістю 5912 грн; Автомобіль КрАЗ 256Б, 1991 р.в., держ.номер 8327 ІФН, інв.номер 868171, вартістю 5912 грн; Автомобіль КрАЗ 256Б, 1990 р.в., 9582 ІФН, інв.номер 869348, вартістю 6281 грн; Автомобіль КрАЗ 256, 1990 р.в., держ.номер 12307 ІВ, інв.номер 869336, вартістю 6636 грн; Автомобіль (тент) МАЗ 53366, 1995 р.в., держ.номер 0844 ІВА, інв.номер 855316, вартістю 8840 грн; Автомобіль МАЗ - самоскид, 1998 р.в., держ.номер 4104 ІФН, інв.номер 265650, вартістю 6450 грн; П/причіп 9370 СА, 1990 р.в., держ.номер 2720 ИД, інв.номер 868905, вартістю 1871 грн; П/причіп 9370 СА, 1990 р.в., держ.номер 2721 ИД, інв.номер 868861, вартістю 2673 грн; П/причіп 9370 СА, 1990 р.в., держ.номер 2724 ИД, інв.номер 868873, вартістю 2525 грн; Причіп-площадка УПП (Л) 2112, 1992 р.в., держ.номер 4670 ИД, інв.номер 856263, вартістю 1331 грн; ММЗ-555, 1992 р.в., держ.номер 7930 ІФН, інв.номер 868110, вартістю 2601 грн та Причіп МАЗ, 1995 р.в., держ.номер 1649 ЕН, інв.номер 253214 вартістю 1403 грн.

Загальна вартість вищевказаного майна становила 126337 грн.

На підставі актів прийому-передачі від 01.07.10 та від 28.10.11 за договором №08-10/01 оренди транспортних засобів від 08.10.03, які знаходяться в матеріалах справи встановлено, що ЗАТ "Меркурій Холдинг групп" повернуто десять автотранспортних засобів ВАТ "Оріана", зокрема: Автомобіль КрАЗ 256, 1990 р.в., держ.номер 12307 ІВ, інв.номер 869336; Автогрейдер ДЗ-180, 1993 р.в., держ.номер 21-19 ИК, інв.номер 521225; Причіп-площадка УПП (Л) 2112, 1992 р.в., держ.номер 4670 ИД, інв.номер 856263; С/тягач КрАЗ 258, 1992 р.в., держ.номер 76-37 ИФН, інв.номер 868146; А/кран КАМАЗ КС 3575 А-1, 1994 р.в., держ.номер 8998 ІФН, інв.номер 482930; Автомобіль (тент) МАЗ 53366, 1995 р.в., держ.номер 0844 ІВА, інв.номер 855316; Автомобіль МАЗ - самоскид, 1998 р.в., держ.номер 4104 ІФН, інв.номер 265650; П/причіп 9370 СА, 1990 р.в., держ.номер 2724 ИД, інв.номер 868873; ММЗ-555, 1992р.в., держ.номер 7930 ІФН, інв.номер 868110 та Екскаватор ЄО МТЗ-82, 1992 р.в., держ.номер 51-23 ИК, інв.номер 482800.

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказує на те, що решта чотирнадцять транспортних засобів орендованих ЗАТ "Меркурій Холдинг Групп" не повернуті йому відповідачем з орендного користування та мають значні пошкодження, а відповідач не бажає їх усунути, чим йому завдано збитків у розмірі 222847 грн.

Факт завдання збитків позивач підтверджує посилаючись на відповідний висновок суб'єкта оціночної діяльності-підприємця Михайлової Т.В. станом на 30.07.14.

В порядку досудового врегулювання спору позивач направляв відповідачу листи №712 від 28.04.14 та №769 від 12.05.14 з проханням повернути орендовані транспортні засоби ВАТ "Оріана" в тому стані , в якому вони перебували на момент їх передачі в оренду та забезпечити присутність свого представника, які залишені відповідачем без реагування.

Згідно ст.ст.15-16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Господарський договір є підставою до виникнення господарських зобов'язань (ст.174 Господарського кодексу України).

Наведена правова норма кореспондується зі ст.509 Цивільного кодексу України: зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За приписами ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.6 ст.289 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.798 Цивільного кодексу України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Спір у справі виник в зв'язку з тим, що у відповідача перед позивачем наявний обов'язок відшкодувати збитки, заподіяні внаслідок пошкодження орендованих автотранспортних засобів.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. У відповідності до частини 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні не одержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Обов'язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавала шкоди (цивільне правопорушення).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, елементами якого є: а) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, г) вина завдавача шкоди.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому розмір збитків (шкоди) має довести сторона, яка їх зазнала, а відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів цивільного правопорушення звільняє заподіювача шкоди від відповідальності.

Виходячи з цього, позивач повинен довести, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням шкоди та її розмір.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно зі ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При розгляді справи судом встановлено, що невід"ємною частиною договору №08-10/01 від 08.10.03, а отже і належним доказом передачі транспортних засобів в оренду є акт прийому-передачі (з детальним описом технічного стану кожної одиниці транспортних засобів), який підписується обома сторонами (п.2.1 договору).

На доказ передачі вищевказаних транспортних засобів позивачем подано до суду копію акту приймання передачі транспортних засобів від 08.10.03 з переліком автотранспортних засобів і інформацією про їх рік випуску, державні і інвентаризаційні номери та оціночну вартість, підписаного в односторонньому порядку, що не відповідає умовам договору, а відповідно не може вважатися належним доказом технічного стану транспортних засобів на момент їх передачі в оренду відповідачу.

До того ж, в матеріалах справи відсутні докази передачі відповідачу транспортного засобу - А/кран КРАЗ 250 КС 4562, 1992 року випуску, згідно додатку №1 до договору оренди №08-10/01 від 08.10.2003 року (341-юр-0794).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, не доведено безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням шкоди, а тому заявлені позивачем вимоги щодо відшкодування збитків в розмірі 222847 грн не підлягають задоволенню.

Виходячи з вищевикладеного, в позові слід відмовити в зв'язку з необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 22, 525, 526, 610, 611, 623, 798 Цивільного кодексу України, ст.ст. 67, 173, 193, 224, 225, 289 Господарського кодексу України ст.ст. 4-3, 32-36, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.03.15

Суддя Рочняк О. В.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Корпан Р. М. 23.03.15