ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Справа № 908/1532/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого
І. Алєєвої Л. Рогач
за участю представників:
скаржникаОСОБА_3 - довіреність 01.10.2014 р.
позивачаДжамбова П.С. - довіреність від 01.10.2014 р.
відповідачаСергеєв Є.В. - довіреність від 10.11.2014 р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6
на ухвалувід 18.12.2014 р. Харківського апеляційного господарського суду
у справі№ 908/1532/13 господарського суду Запорізької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Токмак Солар Енерджі"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електромонтаж"
простягнення 428 842,56 грн.
Ухвалою Вищого господарського суду України від 09.02.2015 р. у складі колегії суддів: Дроботової Т.Б. - головуючого, суддів: Волковицької Н.О., Рогач Л.І. касаційна скарга ОСОБА_6 на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 р. у даній справі прийнята до розгляду та призначена на 24.02.2014р.

Розпорядженням Секретаря другої судової палати Вищого господарського суду України № 03-05/249 від 23.02.2015 р. у зв'язку із перебуванням судді Волковицької Н.О. у відпустці, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Дроботова Т.Б., судді: Алєєва І.В., Рогач Л.І. про що повідомлено присутніх у судовому засіданні представників сторін. Відводів складу суду не заявлено.

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2013 р. ТОВ "Токмак Солар Енерджі" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до ТОВ "Електромонтаж" про стягнення заборгованості за укладеним між сторонами договором поставки № 02/12 від 03.12.2012 р. у розмірі 428 842,56 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.05.2013 р. (суддя Колодій Н.А.) затверджено мирову угоду, укладену між ТОВ "Токмак Солар Енерджі" та ТОВ "Електромонтаж" у редакції, викладеній у резолютивній частині ухвали суду (том 1 а.с. 174).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.11.2014 р. відновлено ОСОБА_6 строк на оскарження ухвали господарського суду Запорізької області від 17.05.2013 р. в апеляційному порядку та прийнято апеляційну скаргу до провадження із призначенням до розгляду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 р. (судді: Фоміна В.О., Крестьянінова О.О., Шевель О.В.) апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу господарського суду Запорізької області від 17.05.2013 р. припинено.

Мотивуючи ухвалу, суд апеляційної інстанції вказав на недоведеність обставин стосовно того, що оскаржуваною ухвалою місцевого суду про затвердження мирової угоди між ТОВ "Токмак Солар Енерджі" та ТОВ "Електромонтаж" будь-яким чином порушено права ОСОБА_6 або вирішено питання про його права і обов'язки.

ОСОБА_6 подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 р. та ухвалу господарського суду Запорізької області від 17.05.2013 р. і передати справу за позовом ТОВ "Токмак Солар Енерджі" про стягнення з ТОВ "Електромонтаж" на новий розгляд, посилаючись на порушення вказаними судовими рішеннями прав скаржника як особи, яка не приймала участі у справі, не погоджуючись з висновком суду апеляційної інстанції стосовно відсутності правового зв'язку між скаржником та сторонами у справі.

Скаржник зазначає, що як учасник ТОВ "Електромонтаж", який вийшов зі складу учасників товариства, останній має право на виплату вартості його частки, проте, затвердження мирової угоди, за якою ТОВ "Електромонтаж" відчужене нерухоме майно товариства, прямо впливає на майнові права скаржника, які підлягають захисту.

У відзивах на касаційну скаргу ТОВ "Токмак Солар Енерджі" та ТОВ "Електромонтаж" просять залишити ухвалу суду апеляційної інстанції без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення, вказуючи на недоведеність доводів скаржника.

Заслухавши доповідь судді - доповідача та пояснення присутніх у судовому засіданні представників скаржника та сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога ТОВ "Токмак Солар Енерджі" про стягнення з ТОВ "Електромонтаж" заборгованості за укладеним між сторонами договором поставки продукції № 02/12 від 03.12.2012 р. у розмірі 428 842,56 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.05.2013 р. затверджено мирову угоду між ТОВ "Токмак Солар Енерджі" та ТОВ "Електромонтаж" за змістом якої ТОВ "Електромонтаж" зобов'язалось здійснити оплату суми боргу в розмірі 428 842,56 грн. шляхом передачі у власність ТОВ "Токмак Солар Енерджі" об'єктів нерухомості, які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Антенна, 8.

За приписами статті 91 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 103 та пунктом 3 частини 2 статті 104 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція має скасувати рішення у справі повністю або частково і прийняти нове рішення, якщо господарський суд припустився такого порушення процесуальних норм як прийняття рішення, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі у справі.

Зі змісту наведених вище норм випливає, що основною передумовою для здійснення апеляційного перегляду рішення (ухвали, постанови) місцевого господарського суду за апеляційною скаргою особи, яка не брала участь у справі, є встановлення такої фактичної обставини як вирішення місцевим господарським судом питання щодо прав і обов'язків даної особи.

Судове рішення, оскаржуване такою особою повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто в рішенні суду безпосередньо розглядається й вирішується спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6, оскаржуючи до суду апеляційної інстанції ухвалу господарського суду Запорізької області від 17.05.2013 р. про затвердження мирової угоди в порядку статті 91 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній скарзі зазначав, що 04.10.2011 р. заявник вийшов зі складу учасників ТОВ "Електромонтаж", яке є відповідачем у справі, проте, не отримав вартості майна товариства, а згодом дізнався про затвердження оскаржуваною ухвалою суду мирової угоди, за умовами якої ТОВ "Електромонтаж" зобов'язався здійснити оплату боргу ТОВ "Токмак Солар Енерджі" шляхом передачі об'єктів нерухомості, які є єдиною статтею доходу ТОВ "Електромонтаж", з метою ліквідації активів для невиконання обов'язків перед ОСОБА_6, як учасником товариства, який вийшов зі складу учасників цього товариства.

Статтею 115 Цивільного кодексу України передбачено, що господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Аналогічні приписи закріплені у частині 1 статті 12 Закону України "Про господарські товариства".

Згідно зі статтею 100 Цивільного кодексу України право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі. Учасники товариства мають право вийти з товариства, якщо установчими документами не встановлений обов'язок учасника письмово попередити про свій вихід з товариства у визначений строк, який не може перевищувати одного року.

Частиною 1 статті 54 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Здійснюючи судовий розгляд справи та припиняючи апеляційне провадження у даній справі за скаргою ОСОБА_6, судом апеляційної інстанції було встановлено, що на момент розгляду даної справи ТОВ "Електромонтаж" за результатами звернення учасника, який вийшов зі складу товариства не здійснено виплати вартості його частки, водночас вимога до суду про примусове стягнення вартості належної ОСОБА_6 частки у статутному капіталі товариства останнім не заявлялась, вартість частки ОСОБА_6 у статутному капіталі ТОВ "Електромонтаж" на момент затвердження оскаржуваної мирової угоди у даній справі та подання апеляційної скарги, не визначена.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок суду апеляційної інстанції передчасним, оскільки відсутність звернення учасника товариства, який вийшов зі складу учасників цього товариства, до суду про примусове стягнення вартості належної йому частки (яка становить 50 % вартості майна ТОВ "Електромонтаж") у статутному капіталі товариства не свідчить про відсутність права такого учасника на отримання вартості належної йому частки або повернення вкладу повністю чи частково в натуральній формі, згідно зі статтею 54 Закону України "Про господарські товариства".

У зв'язку з невиплатою вартості частики майна пропорційно частки ОСОБА_6 у статутному капіталі ТОВ "Електромонтаж" у встановлений законом термін, останній звернувся у квітні 2013 р. до ТОВ "Електромонтаж" з відповідною заявою (том 1 а.с. 104).

Здійснюючи судовий розгляд справи, судом апеляційної інстанції не наведено обґрунтування залишення поза увагою доводів заявника стосовно того, що згідно затвердженої місцевим судом оскаржуваною ухвалою суду від 17.05.2013 р. мирової угоди ТОВ "Електромонтаж" в рахунок погашення заборгованості у розмірі 428 842,56 грн. відчужено на користь ТОВ "Токмак Солар Енерджі" нерухоме майно ринкова вартість якого станом на 31.03.2013 р. склала 8 827 406,00 грн., що вбачається з висновку про вартість оцінюваного майна (том 2 а.с. 109).

При цьому, зміст ухвали місцевого суду від 17.05.2013 р. про затвердження мирової угоди за якою відчужене нерухоме майно, взагалі не містить будь - якої грошової оцінки цього нерухомого майна.

Крім того, залишені поза увагою доводи скаржника стосовно того, що як вбачається зі змісту Статуту ТОВ "Електромонтаж" в редакції станом на 12.04.2012 р. учасником цього товариства є ОСОБА_7, який також є єдиним учасником ТОВ "Токмак Солар Енерджі", що вбачається зі змісту Статуту товариства в редакції, станом на березень 2013 р. (том 1 а.с. 43-57, 61-72).

Судова колегія також вважає за необхідне зазначити, що частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

Мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода призводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне (без державного втручання) врегулювання розбіжностей на погоджених умовах.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає передчасним та необґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність заявником апеляційної скарги порушення та вирішення питання про його права і обов'язки, а ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 р. вважає такою, що не відповідає нормам процесуального права, а справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись пунктом 3 статті 1119, статтями 106, 11113, 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 р. у справі № 908/1532/13 господарського суду Запорізької області скасувати, справу направити на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду.

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л. Рогач