РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015Справа №910/29731/14

За позовомПублічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит»
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю «РБК-Україна» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю Інформаційне агентство «Українські новини»
прозахист ділової репутації
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Остащенко О.М.
від відповідача 1:не з'явився
від відповідача 2:Зайома О.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Банк Національний кредит» (надалі - «Банк») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РБК-Україна» (надалі - ТОВ «РБК-Україна») та Товариства з обмеженою відповідальністю Інформаційне агентство «Українські новини» (надалі - ТОВ ІА «Українські новини») про захист ділової репутації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на офіційних інтернет-сайтах відповідачів 26.12.2014 р. було поширено інформацію, яка є недостовірною та принижує ділову репутацію Банку, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимоги про визнання такої інформації недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право Банку на недоторканість ділової репутації, а також про зобов'язання відповідачів спростувати таку інформацію

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.01.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 04.02.2015 р.

04.02.2015 р. представником відповідача 2 до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що поширена ТОВ ІА «Українські новини» інформація стосовно позивача відповідає вимогам ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 68 Конституції України, а також Закону України «Про інформаційні агентства».

04.02.2015 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІРА-2000» до канцелярії суду подано клопотання про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

В задоволенні вказаної заяви судом відмовлено з огляду на недоведеність Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІРА-2000» яким чином рішення у даній справі може вплинути на його права та обов'язки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.02.2015 р. розгляд справи відкладено на 25.02.2015 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача 1 та неподанням витребуваних доказів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.02.2015 р. розгляд справи відкладено на 16.03.2015 р. у зв'язку із неявкою представників позивача, відповідача 1 та неподанням витребуваних доказів.

16.02.2015 р. представником позивача подано заяву про часткову відмову від позову, а саме в частині пред'явлених вимог до відповідача 1.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення стосовно суті спору, позовні вимоги в частині відповідача 2 підтримала та просила задовольнити в редакції заяви від 16.03.2015 р.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №33360197.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач 1 повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач 1 був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача 2 в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечувала повністю з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2014 р. о 18:18 год. на офіційній інтернет-сторінці ТОВ ІА «Українські новини» http://ukranews.com була опублікована інформація, що містила текст наступного змісту:

«Стурбовані вкладники вимагають у НБУ ввести тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк Національний кредит».

Активіст громадського контролю ПАТ «Банк Національний кредит» проведи пікетування Національного банку України з вимогою провести розслідування платоспроможності ПАТ «Банк Національний кредит» і ввести з цією метою тимчасову адміністрацію. Зі слів координаторів пікету, вкладники і споживачі послуг банку «Національний кредит» стурбовані інформацією в національній пресі про участь голови спостережної ради банку Андрія Оністрата у фінансових аферах і обурені тим фактом, що одним із ключових акціонерів банку є скандальний російський бізнесмен Ігор Бобнева, проти якого в Україні ведуться кримінальні розслідування».

Позивач вважає, що інформація, викладена на офіційній інтернет-сторінці ТОВ ІА «Українські новини» не відповідає дійсності та порушує особисте немайнове право позивача на недоторканність ділової репутації.

Відповідно до частини першої статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати людині.

Право на недоторканість своєї ділової репутації відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, що забезпечують соціальне буття фізичної особи. Це право за своєю природою може належати не лише фізичній, але й юридичній особі.

Відповідно до статті 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті права, які можуть їй належати, і це право підлягає захисту в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статтею 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі ділова репутація; ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

За своєю правовою природою право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 Цивільного кодексу України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам, оскільки це право може бути використано господарюючим суб'єктом (підприємцем) як спосіб судового захисту про поширення інформації, що шкодить його діловій репутації.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого Господарського Суду України від 28.03.2007 р. № 01-8/184 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію» ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування, та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг. Приниженням ділової репутації суб'єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності у зв'язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів.

Згідно з статтею 34 Господарського кодексу України дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних із особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо), і, яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пункті 8 Інформаційного листа Вищого Господарського Суду України від 28.03.2007 р. № 01-8/184 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію» зазначено, що у вирішенні відповідних спорів господарським судам необхідно виходити з того, що недостовірність негативної інформації є правовою презумпцією. Згідно з частиною 3 статті 277 Цивільного кодексу України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. З цього випливає, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, а на позивача покладено лише обов'язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Цей висновок узгоджується з приписом абзацу першого частини другої статті 302 Цивільного кодексу України.

В той же час, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 27.03.2014 р. виключено частину 3 статті 277 Цивільного кодексу України.

Таким чином, доказування позивачем обґрунтованості свого позову в частині недостовірності та неточності поширеної інформації має відбуватися в загальному порядку.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 р. при розгляд справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд відзначає, що матеріали справи не містять, а позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що поширена відповідачем 2 на офіційній інтернет-сторінці ТОВ ІА «Українські новини» http://ukranews.com інформація завдала шкоди особистим немайновим правам позивача як юридичної особи.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 302 Цивільного кодексу України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.

Для правильного вирішення спору важливим є з'ясування того, чи є інформація про позивача, яка міститься у листі, негативною.

Як було визначено судом, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо), і, яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Із викладеної на офіційній інтернет-сторінці ТОВ ІА «Українські новини» статті вбачається, що відповідачем 2 була висвітлена подія, що мала місце в місті Києві в грудні 2014 року, а саме пікетування Національного банку України громадськими активістами з метою проведення розслідування платоспроможності Банку. Вся інформація, яка була викладена в такій статті, містила посилання на учасників та організаторів такого пікету.

При цьому, жодного посилання на вчинення позивачем будь-яких порушень норм чинного законодавства України, спірна стаття не містила, а відтак суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того факту, що викладена інформація є негативною.

З огляду на викладене суд відзначає, що під час розгляду даної справи позивачем не доведено тих обставин, які є підставою позовних вимог та не підтверджено такі обставини належними доказами.

Більш того суд враховує, що 27.12.2014 р. на офіційній інтернет-сторінці ТОВ ІА «Українські новини» було опублікована стаття з назвою «Банк «Национальный кредит» официально заявил, что его оговаривают лжезаемщики», яка відповідає загальним принципам інформаційних відносин, викладених в ст. 2 Закону України «Про інформацію».

За таких обставин, позовні вимоги Банку до ТОВ ІА «Українські новини» задоволенню не підлягають.

В частині позовних вимог до ТОВ «РБК-Україна» позов підлягає припиненню з огляду на наступне.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін.

Заява про відмову від позову в частині позовних вимог до ТОВ «РБК-Україна» підписана представником Банку Полонським О.Ю., яки діє на підставі довіреності від 18.02.2014 р. Вказаною довіреністю передбачено право представника на повну чи часткову відмову від позову.

Суд враховує, що відповідно до ч. 6 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відмова від позову в частині позовних вимог до відповідача 1 не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

За таких обставин, суд приймає відмову позивача від позову в частині позовних вимог до відповідача 1, а провадження у справі підлягає припиненню згідно п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.49, п. 4 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Прийняти відмову Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» від позову в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит», припинивши провадження в цій частині.

2. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.03.2015 р.

Суддя В.П. Босий