ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року Справа № 904/7361/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Є.Борденюк І.Вовка, В.Харченка
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"
на постановувід 21.01.2015
Дніпропетровського апеляційного господарського суду
у справі№ 904/7361/14
за позовомПублічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"
доПублічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод"
простягнення 23 932,59 грн,
у судове засідання представники сторін не з'явились,
заслухавши суддю-доповідача - Є. Борденюк та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" звернулось до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" про стягнення 23 932,59 грн заборгованості, з яких: 18 989,75 грн - пені, 4 942,84 грн - 3% річних з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 13001/1205919 від 23.01.2013 у частині виконання зобов'язань щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24 .11.2014 (суддя І.Мілєва), залишеним без зміни постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 (колегія суддів: О. Березкіна, М. Дарміна, О. Чус), позов Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" задоволений частково шляхом присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 23 371,99 грн, з яких 18 989,75 грн пені та 4382,24 грн 3% річних. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 3 % річних у розмірі 560,59 грн - відмовлено.

Судові рішення мотивовані наступним.

На виконання умов укладеного між сторонами договору поставки № 13001/1205919 від 23.01.2013 (далі - Договору) та специфікації № 11 до Договору постачальник 03.08.2013 здійснив поставку товару - феросилікомарганцю за залізничними накладними № 47592985, 47592993, 47593009 у вагонах № 68701259, 68703057, 68789338, та виставив рахунок № 188657 від 03.08.2013 на суму 2 361 287,70 грн.

30.09.2014 сторони Договору підписали специфікацію № 13 до договору поставки, якою визначили:

базову ціну: 8674,96 грн за 1 тону без урахування ПДВ (п. 6 специфікації);

строк поставки - жовтень 2013 року (п. 8 специфікації);

орієнтовну загальну суму специфікації - 5 248 350,80 грн, з ПДВ 6 298 020,96 грн (п. 9 специфікації).

На виконання умов Договору та специфікації № 13 постачальник здійснив поставку товару - феросилікомарганцю:

21.10.2013 за видатковою накладною № 001186 та виставив рахунок №189906 від 21.10.2013 на суму 204 867,86 грн. Останнім днем оплати було 18.02.2014, з 19.02.2014 почалось прострочення виконання зобов'язання по оплаті поставленого товару. Відповідачем було здійснено оплату товару у розмірі 204 867,86 грн за платіжним дорученням № 2203 від 04.03.2014, що підтверджується банківською довідкою № Э.21.0.0.0/4-7657 від 28.03.2014;

22.10.2013 за видатковою накладною № 001189 та виставив рахунок № 190007 від 22.10.2013 на суму 404 426,64 грн. Останнім днем оплати було 19.02.2014, з 20.02.2014 почалось прострочення виконання зобов'язання по оплаті поставленого товару. Відповідачем здійснена оплату товару у розмірі 404 426,64 грн за платіжним дорученням № 2203 від 04.03.2014, що підтверджується банківською довідкою № Э.21.0.0.0/4-7657 від 28.03.2014;

26.10.2013 за залізничними накладними № 47873799, 47873815, 47873773, 47873740, 47873674 у вагонах № 68746676, 66539636, 67860957, 68543172, 68403344 та виставив рахунок № 190039 від 26.10.2013 на суму 3 849 912,55 грн. Останнім днем оплати було 23.02.2014. Відповідачем здійснена оплата товару у розмірі 404 426,64 грн за платіжним дорученням № 2203 від 04.03.2014, що підтверджується банківською довідкою № Э.21.0.0.0/4-7657 від 28.03.2014.

Останній день оплати 02.12.2013, з 03.12.2013 почалось прострочення виконання зобов'язання по оплаті поставленого товару.

Відповідачем було здійснено оплату товару частково на суму 1 200 000,00 грн за платіжним дорученням №13162 від 10.12.2013; решту за платіжним дорученням № 13357 від 12.12.2013, що підтверджується банківською довідкою №Э.21.0.0.0/4-13316 від 13.05.2014.

З огляду на зазначене, суди дійшли висновку про те, що відповідач здійснив оплату товару, однак з порушенням строків, визначеним умовами Договору.

Разом з тим, судами визнаний обґрунтованим та арифметично правильним розрахунок позивачем пені, водночас, щодо розрахунку 3 % річних судами зазначено таке.

Відповідно до абз.1 п.1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

А тому, при розрахунку розміру пені, інфляційних та 3% річних слід виключати день фактичної оплати із розрахунку періоду прострочення.

При цьому, річні проценти, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання.

З посиланням на зазначене вище, виключивши з розрахунку 3 % річних, наданого позивачем, дні фактичної оплати поставленого товару, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині заявлених до стягнення 560,59 грн 3 % річних.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, позивач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій при ухвалені оскаржуваних судових рішень норм права, просить рішення і постанову скасувати у частині відмови у стягненні 560,59 грн 3 % річних та прийняти нове рішення, яким позов у цій частині задовольнити.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Визначений Договором день оплати за поставлений товар може бути включений позивачем до розрахунку 3 % річних, однак із здійсненого позивачем розрахунку позовних вимог вбачається розрахунок заявлених до стягнення 3 % річних (по кожній партії товару) з дня, наступного за визначеним Договором днем оплати поставленого товару, до дня фактичної оплати товару (включно).

Колегія суддів Вищого господарського суду України підтримує позицію судів попередніх інстанцій про невключення дня фактичної оплати заборгованості до часу прострочення виконання грошового зобов'язання при здійсненні розрахунку суми 3 % річних, оскільки відповідний розрахунок здійснюється у днях, протягом яких не виконувалось (неналежно виконувалось) грошове зобов'язання. День фактичної оплати заборгованості не може вважатись днем, протягом якого не виконувалось грошове зобов'язання.

З огляду на вказане вище, підстав для зміни або скасування судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 у справі № 904/7361/14 залишити без зміни.

Судді: Є. Борденюк

І. Вовк

В. Харченко