номер провадження справи 18/26/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015 справа № 908/962/15-г

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Каскад" (поштова адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Торгова, 45; юридична адреса: 87004, Донецька область, Володарський район, смт. Володарське, вул. Леніна, 79)

до відповідача: приватного підприємства "Дінаріс" (87530, Донецька область, місто Маріуполь, вул. Червонофлотська, 125)

про стягнення 107924,87 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: Зімін В.В., довіреність № 05 від 01.01.2015 р., паспорт серія ВК № 176649 від20.08.2005 р.;

від відповідача: не з'явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 16.02.2015 р. від товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Каскад" надійшла позовна заява до приватного підприємства "Дінаріс" про стягнення 107924,87 грн., які складаються з: 76419,89 грн. основного боргу, 18154,43 грн. 23 % річних та 13350,55 грн. інфляційних втрат. Підставою для звернення з позовом зазначено неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором № О-182 від 05.09.2013 р., а саме порушення строків та порядку внесення оплати за отриманий товар. Враховуючи положення договору та норми чинного законодавства позивачем нараховані до стягнення 76419,89 грн. основного боргу, 18154,43 грн. 23 % річних та 13350,55 грн. інфляційних втрат. Позовні вимоги ґрунтуються на ст. 193 ГК України, ст.ст. 509, 526, 625, 692 ЦК України.

Ухвалою суду від 17.02.2015 року порушено провадження у справі № 908/962/15-г, присвоєно справі номер провадження 18/26/15, судове засідання призначене на 12 березня 2015 р. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу та за наявними у справі документальними доказами, в порядку ст. 75 ГПК України, який закінчений 12.03.2015 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання відповідача повідомлено належним чином, в порядку ст. 64 ГПК України, причини неявки суду відповідач не повідомив, вимоги ухвали від 17.02.2015 року про порушення провадження у справі не виконав, відзиву на позов не надав.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Каскад" (постачальник, позивач по справі) та приватне підприємство "Дінаріс" (Покупець, відповідач у справі) 05.09.2013 р. уклали договір поставки № О-182 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов'язується в порядку та строки, встановлені цим договором, передати у власність покупцеві товар, в певній кількості, відповідної якості та за погодженою ціною, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його на умовах, визначених у цьому договорі.

Відповідно до п. 1.2. договору кількість і асортимент товару, що поставляється вказуються в накладній, складеній на підставі замовлення покупця, яка є невід'ємною частиною цього договору. Накладні оформлюються на кожну партію товару.

Згідно п. 2.1. договору ціни на поставлені за цим договором товар є умовними і вказуються в накладних та рахунках на кожну партію товару. Ціни на товар, що поставляється за цим договором, вказуються в гривнях України.

Відповідно до п. 2.3. договору покупець проводить оплату за отриманий товар з відстрочкою платежу протягом 10 (десяти) банківських днів з дня отримання товару. При цьому покупець зобов'язаний перерахувати постачальнику гроші за отриманий товар на поточний банківський рахунок постачальника до кінця поточного календарного місяця, в якому був отриманий замовлений товар. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

За договором позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товару на загальну суму 76998,84 грн.

Вартість товару за видатковою накладною № РН-0182656 від 02.10.2013 р. на суму 493,50 грн. сплачена відповідачем в добровільному порядку, про що свідчить платіжне доручення № 225 від 02.10.2013 р., тому позивачем вказана накладна до матеріалів справи не надавалась та в суму заборгованості не включалась.

Про факт виконання позивачем зобов'язань щодо поставки товару та факт отримання його відповідачем на загальну суму 76505,34 грн. за договором поставки № О-182 від 05.09.2013 р. свідчать видаткові накладні (арк. с. 15-24, 26, 27, 30-33, 35-37, 40-43, 47-48, 50, 52) та довіреності на тримання ТМЦ на ім'я Васіна В.В. № 56 від 05.09.2013 р., № 57 від 09.09.2013 р. та ім'я Зорабяна Г.О. № 58 від 13.09.2013 р. Претензій по кількості, якості, комплектності та строках поставки товару з боку відповідача не надходило, вартість товару не заперечувалася.

На підставі накладних на повернення товару № 2313 від 20.09.2013 р., № 2314 від 20.09.2013 р., № 2324 від 24.09.2013 р., товар на загальну суму 85,45 грн. повернутий позивачу (арк. с. 44-46)

Таким чином, відповідач зобов'язання за договором щодо своєчасності та повноти оплати за отриманий товар належним чином не виконав, внаслідок чого заборгованість за поставлений товар складає 76419,89 грн.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов'язок щодо оплати поставленого товару у встановлений договором строк, не виконав належним чином.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 76419,89 грн. основного боргу підлягає задоволенню.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання позивач просив стягнути з відповідача 23% річних у розмірі 18154,43 грн. за період з 03.10.2013 р. по 15.10.2014 р. та інфляційні витрати у розмірі 13350,55 грн. за період з жовтня 2013 р. по вересень 2014 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Відповідно до п. 5.2. договору за несвоєчасну оплату товару, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від своєчасно неоплаченої суми за кожен день прострочення, індекс інфляції - від своєчасно неоплаченої суми за кожен день прострочення, а також 23% річних від суми заборгованості, за весь час прострочення.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат суд визнав виконаним невірно, внаслідок округлення сумарного індексу інфляції. Згідно з перерахунком, зробленим судом, інфляційні витрати за період прострочення з жовтня 2013 р. по вересень 2014 р. складають 13347,62 грн., в решті заявлених позовних вимог щодо стягнення 2,93 грн. інфляційних втрат суд відмовляє в позові.

Наданий позивачем розрахунок 23% річних суд визнав виконаним вірно, а вимогу про стягнення з відповідача 23% річних у розмірі 18154,43 грн. за період з 03.10.2013 р. по 15.10.2014 р., такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, 23% річних та інфляційних втрат відповідач суду не надав, доказів, які б спростовували повністю або частково позицію позивача також суду не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства "Дінаріс" (87530, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Червонофлотська, 125, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Каскад" (поштова адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Торгова, 45; юридична адреса: 87004, Донецька область, Володарський район, смт. Володарське, вул. Леніна, 79, ) 76419,89 грн. (сімдесят шість тисяч чотириста дев'ятнадцять грн. 89 коп.) основного боргу, 18154,43 грн. (вісімнадцять тисяч сто п'ятдесят чотири грн. 43 коп.) 23% річних, 13347,62 грн. (тринадцять тисяч триста сорок сім грн. 62 коп.) інфляційних втрат, 2158,44 грн. (дві тисячі сто п'ятдесят вісім грн. 44 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову - відмовити

Суддя В.В. Носівець

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 17 березня 2015 р.