РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015Справа №910/118/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЕМ»

До Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

Про зобов'язання вчинити дії

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

Від позивача: Менюк С.А. за дов.

Від відповідача: Беседін В.І., Будниченко О.В., Юр О.Ю., Бережна Н.П. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У судовому засіданні 17.02.2015р. оголошувалась перерва на підставі ст. 77 ГПК України.

Пред'явлені вимоги про зобов'язання відповідача зменшити суму заборгованості позивача перед відповідачем на суму безпідставно, неправомірно та незаконно сплачених коштів на суму 21 519 959.90 доларів США, у т.ч. 8 681 730,80 доларів США ( 40 % ціни контракту, сплачені без отримання необхідних документів), 2 852 939,80 доларів США (10% ціни контракту сплачені без отримання необхідного Акту завершення механічної частини), 1 426 469,90 доларів США (5% ціни контракту, сплачені без отримання необхідного Акту Кінцевої Прийомки) за контрактом № 119-01, укладеним позивачем з компанією DMT SAS.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач згоди та доручень на вчинення переказів коштів за кордон ні відповідачу, ні іноземному банку не надавав, контракт не виконаний, обладнання в Україну не поставлене, тому вважає, що 100 % оплата за контрактом без участі позивача та всупереч контракту є безпідставною, незаконною та порушує права пози вача.

17.02.2015р. через канцелярію суду представник відповідача подав документи по справі.

У судовому засіданні 24.02.2015р. сторони подали документи для долучення до матеріалів справи.

Відповідач позов не визнає, у відзиві на позовну заяву виклав доводи і заперечення в обґрунтування своєї позиції, у задоволенні позову просить відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

15.09.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТЕМ" (покупець) та Фірмою "DMT SAS" Франція (продавець) було укладено контракт №119-01 на купівлю промислової установки для виробництва біаксиально - орієнтовної поліпропіленової плівки (далі-контракт). Вказаним контрактом передбачено, що оплата придбаного обладнання повинна бути здійснена за експортною кредитною угодою, оформленою між покупцем та банком продавця (далі - Інобанком).

10.12.2007 з метою фінансування зазначеного контракту між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №151107 К77 зі змінами та доповненнями (далі - кредитний договір), за яким позивачу було надано не відновлювальну кредитну лінію за рахунок ресурсів Інобанку з лімітом заборгованості 31 000 000 доларів США.

В позовній заяві позивач посилається на те, що експортна кредитна угода між позивачем та Інобанком не укладалась, кредитний договір № 151107К77 рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2010 р. у справі № 33/609 було визнано неукладеним, він не є учасником міжбанківської угоди та ФПК (Форми прийняття контракту), якими встановлені права та обов'язки двох банків стосовно здійснення оплати обладнання, вони не стосуються його прав та обов'язків, бо такого висновку у своєму рішенні дійшов Господарський суду міста Києва від 09.03.2011 р. по справі № 34/154, тому вважає, що відповідач незаконно та безпідставно здійснив зарахування сплачених Інобанком коштів на позичкові рахунки позивача без надання кредиту та факту сплати цих коштів Інобанку.

Вказані твердження позивача суд оцінює критично, оскільки правовідносини сторін за кредитним договором №151107 К77 від 10.12.2007 р. досліджувались Господарським судом міста Києва у справі № 5011-35/2276-2012 за позовом АТ ««Державний експортно-імпортний банк України» до ТОВ «Атем», тому посилання позивача на те, що кредитний договір №151107 К77 визнаний неукладеним є безпідставними.

Твердження позивача про те, що відповідач здійснив зарахування сплачених Інобанком коштів на позичкові рахунки позивача без надання кредиту та факту сплати цих коштів Інобанку не відповідають дійсним обставинам справи.

Наявність заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором №151107К77 від 10.12.2007 р. встановлена рішенням господарського суду м. Києва від 06.06.2012 р. у справі №5011-35/2276-2012 за позовом АТ "Укрексімбанк" до ТОВ "АТЕМ", залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2012 р. та постановою Вищого господарського суду України від 11.02.2013 р., а тому посилання позивача на те, що відповідач безпідставно обліковує зазначені кошти на позичковому рахунку позивача, є безпідставними.

Обставини викладені в рішеннях господарського суду міста Києва у справах № 33/609 та № 34/154, на які посилається позивач в обґрунтування своєї позиції, не приймаються судом до уваги, оскільки оціночні судження зазначених рішень не є преюдиціальними для даної справи, в розумінні ст. 35 ГПК України, та потребують доказування.

Згідно вимог статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст.33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. В даному випадку це стосувалося позивача, що мав довести факт порушення його права відповідачем та надати відповідні докази.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В обґрунтування незаконних дій по виплаті Інобанком коштів на користь продавця за контрактом, позивач посилається на рішення Апеляційного суду Пуатьє (Франція).

Рішення Апеляційного суду Пуатьє (Франція) від 5 грудня 2014 р., на яке посилається позивач, не встановлює та не доводить факту відсутності заборгованості позивача перед відповідачем та обов'язок відповідача зменшити суму заборгованості в заявленому розмірі, що є предметом даного спору.

Позивач звернувшись з даним позовом до суду намагається спростувати факти наявності заборгованості, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.202 р. у справі № 5011-35/2276-2012, яким позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" прострочену заборгованість за кредитним договором №151107К77 від 10.12.2007 в розмірі 21440485,43 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 17.02.2012, 1 доларів США = 7,9875 грн становить 171255877,38 грн та 1203668,63 грн, в тому числі: 11782356,10 доларів США - простроченої заборгованості за кредитом, 7251005,13 доларів США - простроченої заборгованості за процентами, 914152,91 доларів США - простроченої заборгованості по платі за управління Кредитом; 1554541,99 доларів США та 76969,59 грн - пені, 852582,21 доларів та 42985,36 грн - 3% річних, 169560,76 грн - втрат від інфляції, 64380,00 грн. - судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2012 рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2012 у справі № 5011-35/2276-2012 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.02.2013 постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2012 залишено без змін.

Надані позивачем в якості доказів підтвердження правомірності своїх вимог Висновок за результатами науково- правової експертизи від 12.04.2012 р., здійснений експертом, доктором юридичних наук, доцентом Лук'янець Д.М. та Науковий висновок щодо прав і обов'язків ТОВ «Атем» і ПАТ «Укрексімбанк», виконаний доктором юридичних наук В.Г.Ротань не спростовують фактів встановлених рішеннями судів першої, апеляційної та касаційної інстанції, та не є належними доказами у справі в розімінні ст. 34 ГПК України.

Суду не доведено та не підтверджено належними доказами незаконність дій відповідача по зарахуванню сплачених Інобанком коштів в сумі 21 519 959,90 доларів США.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Згідно вимог статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивач не надав суду належних доказів, які б свідчили, що відповідач порушив його право чи охоронюваний законом інтерес.

Такий спосіб захисту цивільного права як зобов'язання відповідача зменшити суму заборгованості позивача перед відповідачем на певну суму не передбачений чинним законодавством, зокрема ст.16 ЦК України та ст. 20 ГК України, посилання позивача на ст. 341 та 344 ГК України є безпідставним, оскільки визначають розрахункові операції та міжнародні операції банків.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч.2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача зменшити суму заборгованості позивача перед відповідачем на суму 21 519 959.90 доларів США, є безпідставними, не обґрунтованими належними доказами та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-84 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.М.Ярмак

Повне рішення складено 18.03.2015.