ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року Справа № 922/5214/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя : Корсак В.А.

судді: Данилова М.В., Данилова Т.Б. (доповідач)

розглянувши матеріали касаційної скарги Харківської міської ради
на ухвалуХарківського апеляційного господарського суду від 17.01.2015р.
у справі господарського суду№922/5214/14 Харківської області
за позовом Харківської міської ради
додочірнього підприємства "Спринтер"
про за участю представників сторін: позивача - відповідача -повернення безпідставно набутого майна та стягнення коштів не з'явився пр. Капустін Г.В. - дов. б/н від 28.11.14р.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року Харківська міська рада звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до дочірнього підприємства "Спринтер" про зобов'язання відповідача повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,5160 га, яка розташована по вул. Достоєвського, 3 у м.Харкові та стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна в розмірі 1913109,06грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.12.2014р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Харківська міська рада звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення по справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.01.2015р. (судді Медуниця О.Є., Бондаренко В.П., Ільїн О.В.) апеляційну скаргу повернуто скаржнику без розгляду, на підставі п.3 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з тим, що до апеляційної скарги не було додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду про повернення апеляційної скарги, Харківська міська рада звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до Харківського апеляційного господарського суду для розгляду по суті.

Заслухавши присутнього в судовому засіданні представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування апеляційним судом норм процесуального права при винесенні ухвалі та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.11113 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ст.94 Господарського процесуального кодексу України встановлені вимоги до форми та змісту апеляційної скарги.

Частиною третьою вказаної статті Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Справляння судового збору в Україні регулюється Законом України "Про судовий збір", який набрав чинності з 01 листопада 2011 року.

Згідно із пп.4 п.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.55 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про витребування майна - вартістю майна, що витребується.

Також, в пунктах 2.2-2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що статтею 55 ГПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що позивачем, при зверненні до господарського суду Харківської області, заявлено дві позовні вимоги, а саме:

1) зобов'язати ДП "Спринтер" повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,5160 га, яка розташована по вул. Достоєвського, 3 у м.Харкові.

2) стягнути з відповідача доходи, отримані від безпідставно набутого майна, в розмірі 1913109,06 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.12.2014р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивачем рішення суду першої інстанції оскаржується в повному обсязі.

Позовна вимога позивача про повернення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 1213 ЦК України, має майновий характер, у зв'язку з чим судовий збір повинен визначатись з урахуванням вартості спірного майна.

Отже, апеляційний суд дійшов до висновку, що позивач, звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду у даній справі, повинен сплатити судовий збір за дві позовні вимоги майнового характеру.

Як свідчать матеріали апеляційної скарги, позивачем вірно сплачено 19131,09грн. за позовну вимогу про стягнення з відповідача 1913109,06грн. доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, що підтверджується платіжним дорученням №2711 від 26.12.2014р.

За позовну вимогу про повернення в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набутого майна позивачем було сплачено 609,00грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №2676 від 24.12.2014 року.

Таким чином, апеляційний суд дійшов до висновку, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 609,00грн. як за позовну вимогу немайнового характеру, що не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки вимога про повернення майна має майновий характер і розмір ставок судового збору за її подання визначається за приписом пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір".

Згідно із ст.97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо, зокрема, до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Враховуючи, що позивачем до апеляційної скарги не надано доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі, суд апеляційної інстанції дійшов до правомірного висновку про повернення апеляційної скарги.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Харківської міської ради, оскільки доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів по справі, а судом апеляційної інстанції було прийнято ухвалу з дотриманням норм процесуального права, що дає підстави залишити її без змін.

Судові витрати, сплачені касатором до бюджету під час подання касаційної скарги, у зв'язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги на підставі ст.49 ГПК України залишаються на касаторі.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 17.01.2015р. у справі №922/5214/14 господарського суду Харківської області залишити без змін.

Головуючий суддя В. Корсак

Судді М. Данилова

Т. Данилова