УХВАЛА

про повернення позовної заяви

19.03.2015Справа № 910/6324/15-г

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Фізичної особи-підприємця Кирилюк Михайла Васильовича

до Концерну"Техвоєнсервіс"

про стягнення грошових коштів, переданих за результатами відкритих торгів з продажу військового майна, та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява № б/н від 25.02.2015 р. (вх. № 6324/15 від 16.03.2015 р.) і додані до неї документи підлягають поверненню позивачеві без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1827,00 грн.) та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (73080,00 грн.).

Згідно роз'яснень, наданих господарським судам у п.п. 2.2.3 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" слід враховувати, що позовні заяви про відшкодування моральної шкоди належать до заяв майнового характеру, а відтак оплачуються судовим збором відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Зі змісту прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з вимогами про:

- стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 2007374,23 грн.;

- стягнення з відповідача на користь позивача моральних збитків в розмірі 3000000,00 грн.

Враховуючи викладене, при зверненні до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення грошових коштів в розмірі 2007374,23 грн. та моральних збитків в розмірі 3000000,00 грн., позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 73080,00 грн., виходячи при цьому з наступного: 2% від суми 2007374,23 грн. становить 40147,48 грн.; 2% від 3000000,00 грн. становить 60000,00 грн.; 40147,48 грн. + 60000,00 грн. = 100147,48 грн.; 100147,48 грн. становить більш, ніж 60 розмірів мінімальних заробітних плат, отже судовий збір за подання вищенавденої позовної заяви повинен становити 73080,00 грн.

Натомість фактично позивач сплатив судовий збір в загальному розмірі 41365,49 грн., що підтверджується доданими до позовної заяви квитанціями від 25.02.2015 р. на суму 40147,49 грн. та на суму 1218,00 грн., тобто в меншому розмірі, ніж встановлено законодавством.

Зважаючи на викладене, позивач не дотримався приписів п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, що, в свою чергу, є підставою для повернення позовної заяви без розгляду згідно з п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до пункту 2.22 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу IV Господарського процесуального кодексу України", якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, заява повертається господарським судом з підстав передбачених Господарського процесуального кодексу України, зокрема пунктом 4 частини першої статті 63. При цьому якщо таке повернення здійснюється у зв'язку з недодержанням заявником вимог закону щодо порядку та/або розміру сплати судового збору, то у відповідній ухвалі господарського суду має бути зазначено правильний порядок сплати та/або розмір судового збору.

Суд також відзначає, що недоплата заявником судового збору за відсутності передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір" підстав має своїм наслідком застосування положень п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно ч. 1 ст. 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Як випливає з вимог ч.1 ст. 56 ГПК України, обов'язок позивача направити відповідачу копії доданих до позовної заяви документів не залежить від того чи є у наявності у відповідача дані документи.

Відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.09 р. № 270, розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв'язку є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Згідно з п.п. 59, 61 Правил надання послуг поштового зв'язку внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

З сукупного аналізу наведених вище норм вбачається, що належним доказом відправлення відповідачеві позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), надані в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

На підтвердження надіслання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення, позивач залучив до позовної заяви фіскальний чек № 4401 від 25.02.2015 р. з описом вкладення у цінний лист № 127 від 25.03.2015 р.

Натомість, суд звертає увагу, що в наведеному описі зазначено про вкладення у цінний лист "1. Позовна на 2. додатках на ", однак при цьому не вказано таких реквізитів позовної заяви, як дата та номер (реєстраційний індекс документа), а також не вказано переліку додатків, що надсилались у цінному листі. Наведене позбавляє суд можливості перевірити дотримання позивачем вимог ст. 56 ГПК України стосовно його обов'язку надіслати відповідачу копії поданої до суду позовної заяви та всіх доданих до неї документів. Наразі, до суду подано позовну заяву № б/н від 25.02.2015 р. та додатки №№ 1 -18, перелік яких наведено на останній сторінці даної позовної заяви.

За таких обставин, суд не може дійти беззаперечного висновку щодо того, що на адресу відповідача надіслано саме копію позовної заяви № б/н від 25.02.2015 р. та доданих до неї документів.

Дана обставина є суттєвою, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати фіскальний чек № 4401 від 25.02.2015 р. та опис вкладення у цінний лист № 127 від 25.03.2015 р. в якості належних доказів виконання позивачем вимог ч. 1 ст. 56, п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України.

При цьому суд приймає до уваги правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

За таких обставин, позовна заява № б/н від 25.02.2015 р. не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Суд звертає увагу позивача, що після усунення недоліків, які стали підставою повернення позовної заяви без розгляду, він може повторно звернутися до Господарського суду міста Києва з позовом відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути позивачеві без розгляду.

Суддя О.В.Гумега