РІШЕННЯ

"05" березня 2015 р.Справа № 921/9/15-г/17
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання Суслові П.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс", смт.Підволочиськ Тернопільської області

до відповідача 1: Служби автомобільних доріг у Тернопільській області, м.Тернопіль

відповідача 2: Тернопільської обласної державної адміністрації, м.Тернопіль

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: Підволочиської районної державної адміністрації, смт.Підволочиськ Тернопільської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2: Головного управління Держземагенства у Тернопільській області, м.Тернопіль

про визнання недійсним розпорядження Тернопільської обласної державної адміністрації №297 від 15.05.2007р. та Державного акту про право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №296644 від 09.01.2008р.

за участю представників:

позивача: Белошицький А.А., керівник, витяг з ЄДРПОУ №20036061від 04.02.2015р.;

відповідача-1: Ющук А.С., начальник юридичного відділу, довіреність №08-4/459 від 07.05.2014р.;

відповідача-1: Заруцька Т.С., головний спеціаліст відділу юридичної роботи управління та кадрової роботи апарату облдержадміністрації, довіреність №03-31/16-20 від 06.01.2015р.;

третіх осіб: Коцюк О.В., завідувач юридичним сектором апарату райдержадміністрації, довіреність №01-197/ОНУ від 09.02.2015р.;

Цвігун І.М., заступник начальника юридичного відділу Головного управління Держземагенства у Тернопільській області, довіреність №9-19-0.9-177/2-15 від 12.01.2015р.

В судовому засіданні присутнім учасникам судового процесу роз'яснено їх права та обов'язки у відповідності до приписів ст.ст. 20, 22, 811 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс", смт.Підволочиськ Тернопільської області, звернувся 06.01.2015р. (згідно штампу вхідної кореспонденції господарського суду від 06.01.2015р. за вх.№6) до господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідачів: Служби автомобільних доріг у Тернопільській області, м.Тернопіль, та Тернопільської обласної державної адміністрації, м.Тернопіль, про визнання недійсним розпорядження Тернопільської обласної державної адміністрації №297 від 15.05.2007р. та державного акту про право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №296644 від 09.01.2008р.

Позов обґрунтовується копіями наступних документів: державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №296644 від 09.01.2008р.; свідоцтвом на право власності на нерухоме майно серії САС №042863 від 14.08.2010р.; довідкою №406 від 12.12.2003р. про визначення в майбутньому кадастрового номеру земельної ділянки; листом №50 від 23.04.2014р.; листом №03-1912/15-25 від 20.05.2014р.; договором оренди землі від 28.05.2004р.; технічною документацією щодо відведення земельної ділянки ТОВ "Люкс" під будівництво автозаправної станції; актом визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки від 27.04.2004р.; іншими матеріалами.

Ухвалою суду від 12.01.2015р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 12.02.2015р.; водночас, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - Підволочиську районну державну адміністрацію.

В порядку ст.77 ГПК України, судове засідання відкладалося на 05.03.2015р. з метою витребування в учасників судового процесу додаткових матеріалів, необхідних для розгляду спору та необхідності залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Держземагенства у Тернопільській області (ухвала суду від 12.02.2015р.).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідно до укладеного договору від 28.05.2004р., Товариство було орендарем земельної ділянки, площею 0,15га, виділеної під будівництво автозаправної станції за рахунок захисних насаджень смуги відводу автомобільної дороги "Львів-Кіровоград-Знам'янка, км 166+120" (кадастровий номер :01:001:0002), строком на 10 років.

Даний договір зареєстрований 03.08.2004 року у Тернопільській регіональній філії Центр державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 21.

У 2010 році даний об'єкт нерухомості збудовано та введено в експлуатацію з оформленням права власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на майно, виданим Мисловецькою сільською радою 14.08.2010р. на комплекс автозаправної станції, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27210327 від 03.09.2010р., Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 22.12.2007 року.

У зв'язку із закінченням терміну оренди, 23.04.2014р. Товариство звернулося до Тернопільської ОДА із заявою про продовження терміну дії договору оренди, однак, листом №03-1912/15-25 від 20.05.2014 року позивачу повідомлено про неможливість укладення договору оренди, оскільки відповідно до розробленої документації з землеустрою у 2007 році Службою автомобільних доріг у Тернопільській області на підставі розпорядження голови Тернопільської ОДА №297 від 15.05.2007р. оформлено державні акти на право постійного користування земельними ділянками на території різних сільських рад Підволочиського району, в тому числі Мисловецької сільської ради, в склад яких увійшла земельна ділянка, що перебувала в орендному користуванні позивача.

Видане 15.05.2007 року розпорядження та Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 26,1408га від 09.01.2008р. позивач вважає незаконними, такими, що порушують його права та охоронювані законом інтереси на оренду земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно позивача. Товариство вважає, що Тернопільською облдержадміністрацією порушено норми ст.ст. 116, 152 Земельного кодексу України, ст. 19 Закону України "Про оренду землі" та ст.16 Цивільного кодексу України.

Відповідачем-1 11.02.2015р. (вх.№5855) подано відзив на позов №08-4/142 від 11.02.2015р., згідно якого Служба автомобільних доріг у Тернопільській області (далі по тексту - Служба) позовні вимоги не визнає з підстав, наведених у ньому. Зокрема зазначає, що служба автомобільних доріг є постійним користувачем в тому числі спірної земельної ділянки, яка належить до земель транспорту (ст.ст.19, 71 ЗК України), а передача її в оренду позивачу жодним чином не може обмежувати прав постійного користувача. Водночас, оформляючи право постійного користування Служба жодним чином не порушила права позивача на орендне користування земельною ділянкою. Так, оскаржуване розпорядження голови Тернопільської ОДА та державний акт на право постійного користування землею, видані на підставі підтверджуючих розпорядчих документів, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади в межах визначених законом повноважень, та документально підтверджують право Служби автомобільних доріг у Тернопільській області на постійне користування земельною ділянкою.

Зазначає, що 12.12.2003 року Службою надано Товариству «Люкс» згоду на тимчасове користування, строком на 10 років, земельною ділянкою, площею 0,15 га за рахунок земель смуги відведення автомобільної дороги "Львів-Кіровоград-Знам'янка" без вилучення даної земельної ділянки із земель дорожнього господарства та без зміни її цільового призначення.

Відповідачем -2 12.02.2015р. (вх.№5946) подано відзив на позовну заяву ТОВ "Люкс", а також документи на підтвердження доводів, наведених у відзиві.

У відзиві обласна адміністрація вказує, що при затвердженні документації із землеустрою, проекти відведення земельних ділянок Службі автомобільних доріг у Тернопільській області та Товариству з обмеженою відповідальністю "Люкс" відповідали вимогам чинного на той час Земельного кодексу України та Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №677 від 26.05.2004р., що додатково підтверджено пояснювальними записками до проектів розпоряджень №213 від 29.04.2004р. та від 15.05.2007р. №297, відповідно, підстав для відмови у затвердження проектів землеустрою не було. Обласна адміністрація вважає позов необґрунтованим, у зв'язку з чим просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представники Підволочиської районної державної адміністрації та Головного управління Держземагенства у Тернопільській області підтримали заперечення відповідачів, зазначивши, що спірне розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації №297 від 15.05.2007р. прийнято на підставі погоджених та розроблених у встановленому законом порядку землевпорядних документів, після одержання позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації, а також з урахуванням пояснювальних записок до проекту розпорядження. З огляду на дані обставини жодних порушень чинного земельного законодавства при виготовленні та оформленні правовстановлюючих документів на право постійного користування за Службою автомобільних доріг на земельну ділянку, загальною площею 300,30га, в смузі відведення автомобільної дороги загального користування державного значення М-12 Львів-Кіровоград-Знам'янка не було, а тому просять в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи та додатково представлені документи, заслухавши доводи за заперечення учасників судового процесу, господарський суд встановив таке.

26 червня 2003 року Тернопільською обласною державною адміністрацією за результатами розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс" №48 від 12.06.2003р., надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки в оренду, терміном на 10 років, під будівництво автозаправної станції за рахунок земель служби автомобільних доріг в області, загальною площею 0,15га із захисних насаджень смуги відведення автомобільної дороги Львів-Кіровоград-Знам'янка (166+120км), що знаходиться на території Мисловецької сільської ради Підволочиського району за межами населеного пункту.

Відповідно до технічного завдання № 244 від 10.12.2003р., затвердженого начальником Підволочиського районного відділу земельних ресурсів Товариством з обмеженою відповідальністю "Галицькі землі" розроблено проект відведення земельної ділянки, площею 0,15 га під будівництво автозаправної станції.

Відповідно до пояснювальної записки до проекту відведення земельної ділянки позивачу та експлікації земель, що передаються в оренду під будівництво АЗС останньому передаються землі за рахунок захисних насаджень смуги відводу автодороги Львів-Кіровоград-Знам'янка км 166+120, що знаходяться в постійному користуванні Служби автомобільних доріг в Тернопільській області. Класифікація угідь згідно з формою 6-зем і даними державного земельного обліку визначена як інші захисні насадження за кодом Українського класифікатора цільового використання землі - 3.2.2 (землі автомобільного транспорту).

Поряд з цим, на виконання постанови Кабінету Міністрів України №420 від 28.02.2000р. "Про структуру управління дорожнім комплексом", наказу Міністерства транспорту України №121 від 28.03.2000р., автомобільні дороги загального користування згідно наказу Укравтодору №126 від 03.07.2000р., передано на баланс Адміністрації автомобільних доріг у Тернопільській області. Згідно наказу Державної Служби автомобільних доріг України №113 від 15.03.2002р. "Про зміни в організаційній структурі Державної служби автомобільних доріг України" правонаступником Адміністрації є Служба автомобільних доріг у Тернопільській області.

Зважаючи на той факт, що автомобільна дорога Львів-Кіровоград-Знам'янка перебувала на балансі Служби автомобільних доріг у Тернопільській області, остання, як землекористувач земельної ділянки, яка передавалася в оренду позивачу, надала 12.12.2003р. листом №04/848 згоду на передачу в оренду ТОВ "Люкс" земельної ділянки, площею 0,15га, терміном на 10 років.

09.12.2003 року, враховуючи згоду землекористувача на передачу землі в оренду, за результатами розгляду проекту відведення земельної ділянки головою Підволочиської районної державної адміністрації прийнято розпорядження за №516 яким погоджено відведення земельної ділянки позивачу, площею 0,15га на умовах оренди терміном на 10 років під будівництво автозаправної станції за рахунок захисних насаджень смуги відводу автодороги Львів-Кіровоград-Знам'янка км 166+120 на території Мисловецької сільської ради Підволочиського району.

Як вбачається з матеріалів справи, даний проект відведення земельної ділянки погоджено Мисловецькою сільською радою (висновок від 10.12.2003р.), Підволочиською районною радою (висновок №253/1 від 17.12.2003р.), Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства (висновок від 10.12.2003р.), Підволочиським районним відділом земельних ресурсів (висновок №245). Також, відповідно до висновку державної землевпорядної експертизи від 30.12.2003р. №658, технічна документація з відведення земельної ділянки товариству відповідає вимогам чинного на той час земельного законодавства та інформативно-технічних вимог.

Водночас, довідкою Підволочиського районного відділу земельних ресурсів №406 від 12.12.2003р., встановлено, що земельній ділянці, яка буде передана в оренду ТОВ "Люкс" буде присвоєно згідно кадастрового плану по Мисловецькій сільській раді кадастровий №:01:001:0002.

04 березня 2004 року Тернопільською обласною радою прийнято рішення за №268, згідно якого погоджено відведення товариству з обмеженою відповідальністю "Люкс" в оренду терміном на 10 років земельної ділянки, площею 0,15га за рахунок інших захисних насаджень смуги відводу автомобільної дороги Львів-Кіровоград-Знам'янка (166+120км), що знаходиться в постійному користуванні Служби автомобільних доріг в Тернопільській області на території Мисловецької сільської ради.

Також 27.04.2004р. визначено та погоджено на місцевості зовнішні межі земельної ділянки, про що свідчить акт складений та підписаний представниками відділу земельних ресурсів, Мисловецькою сільською радою, Службою автомобільних робіт в Тернопільській області як суміжними землекористувачами та Товариством з обмеженою відповідальністю "Люкс" (позивачем у справі).

29 квітня 2004 року головою Тернопільською обласної державної адміністрації прийнято розпорядження за №213, яким затверджено позивачу проект відведення земельної ділянки, площею 0,15га під будівництво автозаправної станції та надано земельну ділянку в оренду, терміном на 10 років; вилучено дану земельну ділянку із землекористування Служби автомобільних доріг у Тернопільській області; надано позивачу в оренду земельну ділянку терміном на 10 років; зобов'язано Товариство укласти договір оренди землі в місячний термін після видачі розпорядження.

На підставі розпорядження №213 від 29.04.2004р. між Підволочиською районною державною адміністрацією, як Орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Люкс", як Орендарем, 28 травня 2004 року укладено договір оренди землі (далі - Договір оренди), відповідно до умов якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв у користування, терміном на 10 років земельну ділянку із земель промисловості, транспорту, зв'язку, площею 0,15га із захисних насаджень смуги відводу автомобільної дороги Львів-Кіровоград-Знам'янка, для будівництва автозаправної станції. (п.п.1, 2, 8, 15, 16 Договору оренди).

Пунктом 8 даного договору сторонами встановлено переважне право орендаря на поновлення договору оренди на новий строк за умови письмового повідомлення орендодавця про свій намір не пізніше ніж за 365 днів до закінчення строку дії договору оренди про продовження дії договору.

Договір оренди набув чинності з 03.08.2004р., тобто після проведення його державної реєстрації Державним підприємством "Тернопільська регіональна філія Центру Державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №21 (п. 43 договору та ст.18 Закону України "Про оренду землі").

Cудом встановлено, що позивачем також виконано умови договору в частині здійснення будівництва автозаправної станції, шляхом введення об'єкта в експлуатацію, що підтверджується Актом Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 22.12.2007р., на земельній ділянці, виділеній в оренду в смузі відводу автомобільної дороги Львів-Кіровоград-Знам'янка км166+120 (нова назва дороги Стрий-Тернопіль-Знам'янка км 187+780) на землях Мисловецької сільської ради Підволочиського району.

На підставі рішення виконавчого комітету Мисловецької сільської ради №12 від 28.04.2010р. ТОВ "Люкс" оформлено право власності на комплекс автозаправочної станції (свідоцтво серії САС №042863, видане 14.08.2010р. Мисловецькою сільською радою та витяг серії ССХ №329449 від 03.09.2010р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Бюро технічної інвентаризації Підволочиського району).

Проте, 28 листопада 2005р. розпорядженням голови районної державної адміністрації №782 надано дозвіл Службі автомобільних доріг у Тернопільській області провести роботи по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, що знаходяться в смузі відводу автомобільної дороги М-12 Львів-Кіровоград-Знам'янка за межами населених пунктів на території Богданівської, Кам'янківської, Мисловецької сільських рад Підволочиського району Тернопільської області.

На підставі технічного завдання 29.11.2005р. Державним підприємством "Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні Служби автомобільних доріг в межах смуги відводу автомобільної дороги М-12 Львів-Кіровоград-Знам'янка, зокрема на території Мисловецької сільської ради.

Як свідчать наявні у справі документи, по даній технічній документації отримано позитивні висновки Підволочиського районного відділу земельних ресурсів, відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, а також висновок державної землевпорядної документації №2017 від 20.11.2006р.

Згідно земельно-кадастрової інформації та довідки про правовий статус, кількісні і якісні характеристики земельної ділянки №78 від 22.08.2006р. відведенню підлягає, в тому числі, земельна ділянка автомобільного транспорту державної форми власності, що розташована на території Мисловецької сільської ради за кадастровим № 01 018 0002.

05 січня 2006 року згідно рішення Мисловецької сільської ради №268 та на підставі розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 23 лютого 2006 року №165, 11 грудня 2006 року №902 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні Служби автомобільних доріг у Тернопільській області в межах смуги відводу автомобільної дороги М-12 Львів-Кіровоград-Знам'янка за межами населеного пункту Мисловецької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, загальною площею 27,1634га.

Розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації №297 від 15.05.2007р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які знаходяться в смузі відводу автомобільної дороги М-12 Львів-Кіровоград-Знам'янка за межами населених пунктів на території Мисловецької, Озерянської, Цебрівської, Ярчовецької, Курівецької, Кабаровецької сільських рад Підволочиського району Тернопільської області; надано Службі автомобільних доріг у Тернопільській області земельні ділянки, загальною площею 300,30га в постійне користування для експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту.

Таким чином, даним розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації Службі автомобільних доріг в Тернопільській області в постійне користування було передано, зокрема, земельну ділянку, загальною площею 27,1634га на території Мисловецької сільської ради, в яку увійшли 0,15 га, які належать позивачу на праві оренди, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

На підставі даного розпорядження Службі автомобільних доріг у Тернопільській області видано Підволочиським районним відділом земельних ресурсів 09.01.2008р. державний акт серії ЯЯ №296644 на право постійного користування земельною ділянкою, площею 26,1408га, розташованою на території Мисловецької сільської ради, з цільовим призначенням - для експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02.

На лист-звернення №50 від 23.04.2014р. про продовження договору оренди землі, площею 0,15га Тернопільською обласною державною адміністрацією повідомлено позивача (лист №03-1912/15-25 від 20.05.2014р.), що дана земельна ділянка згідно правовстановлюючих документів, перебуває в постійному користуванні Служби автомобільних доріг у Тернопільській області, що унеможливлює вирішення Тернопільською ОДА питання продовження терміну договору оренди землі (укладення нового договору оренди).

Отже, прийняття 15.05.2007р. головою Тернопільської ОДА розпорядження №297, яким затверджено землевпорядну документацію Службі автомобільних доріг у Тернопільській області з подальшою видачею 09.01.2008р. державного акта на постійне користування земельною ділянкою, площею 26,1408га стали підставою для звернення позивача за захистом своїх прав щодо оренди землі в судовому порядку, оскільки ТОВ "Люкс" позбавлено можливості користуватися земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, що є власністю позивача, а також, на думку позивача, дані акти прийняті всупереч вимог чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 152, 116 ЗК України.

Оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статей 13, 19 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із ст.ст. 13, 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. За приписами п."а" ст.17 ЗК України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин також віднесено розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1, 2 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття спірного розпорядження) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 1 п. 12 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені ст.122 Земельного кодексу України.

Так, частинами 3, 4 даної статті передбачено, що районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення лісового і водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо). Натомість, обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Таким чином, відповідно до норм ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст.167, 170, 324, 374 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 8, 148 Господарського кодексу України, ст.ст.80, 84, 122, 124 Земельного кодексу України, ст.ст.3, 4 Закону України "Про оренду землі" земельні ділянки є об`єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватно-правових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Поряд з цим, ч.1 ст.124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

У відповідності із ст.ст. 6, 41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", актами місцевої державної адміністрації є розпорядження голови місцевої державної адміністрації, видані в межах своїх повноважень, накази керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів. Голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Як було встановлено вище, позивач згідно розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації №213 від 29.04.2004 року, на підставі якого було укладено договір оренди з Підволочиською районною державною адміністрацією, набув статусу землекористувача земельної ділянки за межами населеного пункту терміном на 10 років.

Вказане розпорядження є чинним, в судовому порядку недійсним не визнавалося.

Відповідно до ст.74 Закону України "Про місцеве самоврядування", органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними та фізичними особами.

Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання (наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 03.06.2014р. у справі №13/17/5022-675/2012).

З огляду на вказане, суд констатує, що факт прийняття обласною державною адміністрацією розпорядження №297 від 15.05.2007р., відповідно до якого Службі автомобільних доріг у Тернопільській області видано державний акт на право постійного користування, зокрема земельною ділянкою, площею 26,1408га, на території Мисловецької сільської ради, за межами населеного пункту, не спростовує факт чинності розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації №213 від 29.04.2004 року, за яким позивач набув прав землекористувача терміном на 10 років з переважним правом на поновлення договору на новий строк.

Статтею 125 ЗК України унормовано, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що за позивачем зареєстровано право землекористування шляхом реєстрації договору оренди від 28.05.2004 р. у Тернопільській регіональній філії Центру ДЗК.

Як визначено приписами ст.152 ЗК України, ст.21 ЦК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, якими порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Частиною 3 статті 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" встановлено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції або законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

При цьому, дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб'єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Згідно зі ст. 5, ч.1, 2 ст.27 Закону України "Про оренду землі" орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку, зокрема має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, тощо.

Водночас, статтею 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Право постійного користування земельними ділянками посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

Статтею 141 Земельного кодексу України встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Згідно з частинами 3, 4 статті 142 Земельного кодексу України, припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Відповідно до частини 5 статті 116 Земельного кодексу України, надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судом встановлено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України №420 від 28.02.2000р. "Про структуру управління дорожнім комплексом", наказу Міністерства транспорту України №121 від 28.03.2000р., автомобільні дороги загального користування згідно наказу Укравтодору №126 від 03.07.2000р., передано на баланс Адміністрації автомобільних доріг у Тернопільській області, правонаступником якої є Служба автомобільних доріг у Тернопільській області відповідно до наказу Державної Служби автомобільних доріг України №113 від 15.03.2002р. "Про зміни в організаційній структурі Державної служби автомобільних доріг України".

Згідно ст.7 Закону України "Про автомобільні дороги", автомобільні дороги загального користування є складовою єдиної транспортної системи України, перебувають у державній власності і не підлягають приватизації. Складовими автомобільної дороги загального користування є земляне полотно, проїзна частина, дорожнє покриття, споруди дорожнього відводу, штучні споруди, інженерне та архітектурне обладнання, в тому числі майданчики для стоянки транспортних засобів, зелені насадження (ст.9 названого Закону).

Державне управління автомобільними дорогами загального користування покладено на управління Державного агентства автомобільних доріг України, як центральний орган виконавчої влади. Служба автомобільних доріг у Тернопільській області здійснює управління дорогами загального користування, які перебувають на її балансі.

Служба автомобільних доріг у Тернопільській області як орган управління, є постійним користувачем земель дорожнього господарства, які в силу положень статей 19, 71 Земельного кодексу України, є землями транспорту.

Таким чином, Служба автомобільних доріг в Тернопільській області є землекористувачем землі державної форми власності нарівні з іншими землекористувачами земельних ділянок, в тому числі і позивачем у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та зазналося вище, 09.12.2003р. розпорядженням голови Підволочиської районної державної адміністрації №516 погоджено Товариству з обмеженою відповідальністю "Люкс" відведення земельної ділянки, площею 0,15га, для будівництва автозаправної станції, а розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації №213 від 29.04.2004р. вилучено із землекористування Служби автомобільних доріг в області земельну ділянку, площею 0,15га за рахунок захисних насаджень смуги відводу автомобільної дороги Львів-Кіровоград-Знам'янка, км166+120, та дану земельну ділянку передано в оренду терміном на 10 років Товариству з обмеженою відповідальністю "Люкс".

Вилучення земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні, та надання її у користування, що розташована за межами населених пунктів, із земель державної власності для потреб, пов'язаних із здійсненням комерційної діяльності (в даному випадку для будівництва автозаправної станції), неможливе без згоди землекористувача, яким є Служба автомобільних доріг у Тернопільській області.

Слід відмітити, що чинне законодавство України не містить поняття тимчасового вилучення земельної ділянки у зв'язку з передачею її в оренду, так само як і поняття надання згоди на тимчасове використання земельної ділянки іншою особою, тому лист відповідача-1 №04/848 від 12.12.2003р. суд розцінює як надання згоди Службою автомобільних доріг в Тернопільській області на вилучення спірної земельної ділянки.

За даних обставин суд вважає, що при наданні позивачу земельної ділянки в орендне користування органом виконавчої влади було дотримано встановленого земельним законодавством порядку щодо вилучення цієї земельної ділянки у попереднього землекористувача за згодою останнього.

Утім, як встановлено судом, розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації №297 від 15.05.2007р. "Про надання в постійне користування земельних ділянок Службі автомобільних доріг в Тернопільській області на території Збаразького, Зборівського та Підволочиського районів" відповідачу-1 у справі затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які знаходяться в смузі відводу автомобільної дороги М-12 Львів-Кіровоград-Знам'янка за межами населених пунктів на території, в тому числі Мисловецької сільської ради для експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту, та на підставі даного розпорядження Службі автомобільних доріг у Тернопільській області видано 09.01.2008р. державний акт серії ЯЯ №296644 на право постійного користування земельною ділянкою, площею 26,1408га, чим порушено права позивача на користування земельною ділянкою, площею 0,15 га.

При цьому, такі неправомірні дії органу виконавчої влади не позбавили ТОВ "Люкс" можливості реального використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Водночас, суд враховує, що договір оренди, яким позивач набув право оренди земельної ділянки припинив свою дію 03.08.2014 року з підстав, визначених ст. 31 Закону України "Про оренди землі".

За даних обставин, доводи позивача щодо порушення його права на володіння та користування земельною ділянкою на момент звернення до суду з даними позовними вимогами судом оцінюються критично, адже договір оренди землі від 28.05.2004 року є припиненим у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено (п.п.8, 37 договору), що, в свою чергу, є підставою для припинення використання земельної ділянки товариством на умовах оренди та повернення її орендодавцеві у встановленому порядку (п. 21 договору), відповідно припиненим є порушене право позивача.

Також, з тексту позовної заяви вбачається і це встановлено в судових засіданнях, що позивач фактично намагається вирішити питання щодо оформлення права землекористування з метою обслуговування комплексу автозаправної станції, що є власністю Товариства, стверджуючи, що в силу положень ч. 2 статті ст. 19 Закону України "Про оренду землі" має право на першочергове укладення договору оренди землі строком до 50 років.

Однак, вирішення спору щодо укладення договору оренди землі є предметом розгляду в іншому позовному провадженні. Пунктом 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що позивач має право на зміну предмета або підстави позову і таке право може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Право визначення предмета та підстави позову надається позивачу у справі.

Проте, позивач не скористався наданим йому статтею 22 ГПК України правом на зміну предмету позовних вимог, тому слід відзначити, що оскільки позивач вважає себе законним претендентом на оренду спірної земельної ділянки, то він не позбавлений можливості реалізувати належне йому право на судовий захист шляхом звернення до суду з самостійним позовом.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Виходячи із змісту ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Як вже зазначалося, підставою позовних вимог ТОВ "Люкс" визначено порушення його прав як землекористувача прийняттям спірного розпорядження №297 з подальшим оформленням і видачею Службі автомобільних доріг у Тернопільській області державного акта на право постійного землекористування, площею 26,1408га, в тому числі на земельну ділянку, площею 0,15га, що перебувала в оренді товариства.

Однак, як зазначалося вище, позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що спірне розпорядження на момент вирішення спору, порушує його право на користування земельною ділянкою (таке право є припиненим), що виключає застосування механізму судового захисту права шляхом визнання недійсними розпорядження №297 від 15.05.2007р. та державного акта серії ЯЯ №296644 від 09.01.2008р.

Також на думку суду є необґрунтованою вимога щодо визнання акту органу виконавчої влади недійсним в цілому, тобто на всю земельну ділянку, позаяк позивач користувався земельною ділянкою на праві оренди лише незначною частиною від ділянки, право постійного користування якою оформлено за відповідачем-1.

Що стосується позовних вимог позивача про протиправність видання відповідачем державного акту про право власності на землю, то дані вимоги є похідними від вимог щодо прийняття вищевказаного розпорядження, а тому теж задоволенню не підлягають.

Клопотання позивача (вх.№6905 від 26.02.2015р.) про призначення у справі судової експертизи судом відхиляється з таких міркувань.

Статтею 41 ГПК України зазначено, що господарський суд призначає судову експертизу для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань.

Неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Не може розглядатись як судова експертиза у розумінні статті 1 Закону України "Про судову експертизу" та статті 41 ГПК України надання вченими тлумачення законодавчих актів, пов'язане з наявністю у цих актах неясностей, неузгодженостей, суперечностей чи інших недоліків. Документ, виданий за результатами тлумачення вченими правової норми, доказового значення не має і посилатись на нього в обґрунтування рішення не можна.

Отже, з урахуванням викладеного вище, суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів, які є взаємно суперечливими, та дійсно потребують спеціальних знань як-то зазначено в ст.41 ГПК України для встановлення фактичних даних щодо процедури оформлення правовстановлюючих документів на право землекористування, що є предметом доказування.

Таким чином, клопотання позивача про призначення у справі судової експертизи є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню судом.

Судові витрати, в силу ст. 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

У судовому засіданні 05.03.2015р. оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду відповідно до ст. 85 ГПК України.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 1, 2, 42 - 47, 27, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 811, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено "16" березня 2015 року.

Суддя Н.О. Андрусик