РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015Справа №910/258/15-г

За позовом Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Мескон»
простягнення 94806,87 грн.
Суддя Васильченко Т.В.

в присутності представників сторін:

від позивача не з'явилися;
від відповідачане з'явилися.

Суть спору: Державне підприємство «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мескон» про стягнення 43382,40 грн. - попередньої оплати, 39261,07 грн. - пені за не поставку товару, 4121,33 грн. - пені за не повернення попередньої оплати, 645,39 грн. - 3 % річних, 3036,77 грн. - штрафу та 4359,91 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов договору №293/160 від 25.01.2013 здійснив оплату визначеного сторонами товару, втім відповідач в порушення умов даного договору зобов'язання по поставці товару належним чином не виконав, у зв'язку із чим позивач просить повернути попередню оплату, а також сплатити пеню, штраф, 3% річних та інфляційні втрати за порушення зобов'язань.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.01.2015 порушено провадження у справі №910/258/15-г та призначено до розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2015 продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 16.03.2015.

13.03.2015 позивач, через відділ діловодства суду, подав письмові пояснення по справі, в яких вказав, що штраф у розмірі 7% від вартості товару нараховано за порушення строку поставки товару, у відповідності до ст. 231 Господарського кодексу України.

Сторони в судове засідання 16.03.2015 своїх представників не направили, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 16.03.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2013 між Державним підприємством «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мескон» (постачальник) укладено договір №293/160, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти й оплатити товар, в кількості відповідно до специфікації: Метран -150TG4 (0-10мПа) 2G21 А 2 F 2 В4 SC PA в кількості 2 шт.; Метран -150TG4 (0-6мПа) 2G21 А 2 F 2В4 SC PA в кількості 4 шт. та Метран -150CD5 (0-10мПа) 2 211 L3A D5 2 B1 SC PA в кількості 2 шт. на загальну суму 76185,60 грн. з ПДВ (п. 1.1 договору).

За умовами п. 2.2 договору загальна сума договору на момент його підписання становить 76185,60 грн. з ПДВ.

Оплата партії товару відповідно до заявки покупця, за даним договором, здійснюється покупцем по узгодженим цінам шляхом перерахування 50% вартості товару, з остаточним розрахунком по факту готовності товару на відвантаження (письмове повідомлення від продавця). Валюта платежу - гривня. Після перерахування авансу в розмірі 50% вартості товару на рахунок постачальника, ціна на оплачений товар зміні не підлягає (п. 2.3 договору).

Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що партія товару поставляється протягом 60 днів з моменту оплати 50% вартості товару.

Термін дії договору №293/160 з моменту його підписання до 31.12.2014 та договір припиняється за згодою сторін (п.п. 9.1, 9.2 договору).

07.06.2013 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №293/160 від 25.01.2013, відповідно до умов якої постачальник зобов'язується додатково поставити, а покупець прийняти й оплатити в кількості відповідно до специфікації: датчик тиску Метран -150TG4 (0…16Мпа) в кількості 2 шт. та датчик перепаду тиску Метран -150 CD4 (0…1600кПа) в кількості 2 шт. на загальну суму 43382,40 грн. з ПДВ.

На виконання умов даного договору, позивач, на підставі рахунку-фактури відповідача №СФ-0000133 від 07.06.2013, перерахував останньому передплату за визначений в додатковій угоді товар в сумі 43382,40 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №2873 від 12.09.2013 та №1144 від 03.04.2014.

В той час як відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, не здійснив поставку визначеного товару, у встановлений договором строк.

У зв'язку з цим, позивач направив на адресу відповідача вимогу №157/406 від 02.10.2014, в якій вимагав повернення сплачених грошових коштів в розмірі 43382,40 грн.

Втім, кошти позивачу не повернуті та товар не поставлений, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, у строк, встановлений цим договором, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.2 договору сторони визначили, що партія товару поставляється протягом 60 днів з моменту оплати 50% вартості товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання по здійсненню попередньої оплати виконав 12.09.2013, а отже, відповідач зобов'язаний був здійснити поставку товару не пізніше 11.11.2013, однак взяті на себе зобов'язання не виконав.

Таким чином, відповідачем допущено прострочення виконання зобов'язання по поставці товару згідно умов договору №293/160 від 25.01.2013.

Тоді як, ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 6.4 договору сторони визначили, що при порушенні строку поставки товару постачальник сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми не поставленого товару за кожний календарний день прострочення.

Відтак, оскільки відповідач допустив порушення строку поставки товару, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 6.4 договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 39261,07 грн.

Крім того, оскільки позивач згідно додатку №1 до Розпорядження КМУ від 23.06.2005 №216-р належить до переліку підприємств державного сектору економіки та прострочення становить понад тридцять днів, позивачем нараховано та заявлено до стягнення штраф в розмірі 7% в загальній сумі 3036,77 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.02.2014 №3-1гс14.

Отже, оскільки, в даному випадку, нарахування штрафу здійснено за прострочення саме негрошового зобов'язання (порушення строку поставки товару), позивач відноситься до державного сектора економіки та інший розмір штрафу договором не передбачено, позовна вимога про стягнення з відповідача 7% штрафу є обґрунтованою.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 28.02.2011 у справі №23/225 та від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 645,39 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4359,91 грн. за порушення строку поставки товару.

Тоді як, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, оскільки в даному випадку нарахування 3% річних та інфляційних втрат позивачем здійснено за порушення не грошового зобов'язання (поставка товару), позовні вимоги в цій частині є такими, що суперечать нормам чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

В той же час, обґрунтованими є вимоги в частині повернення попередньої оплати.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З огляду на викладені норми вбачається, що умовою їх застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання одного із визначених варіантів правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 28.11.2011 №3-127гс11.

Як зазначалося вище, вимогою №157/406 від 02.10.2014 позивач звернувся до відповідача з проханням повернути сплачені грошові кошти в розмірі 43382,40 грн.

Тобто, позивачем було обрано такий варіант правової поведінки боржника у випадку неналежного виконання зобов'язання з поставки товару, як повернення суми попередньої оплати, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Проте, станом на теперішній час сума попередньої оплати відповідачем не повернута.

Тоді як, в силу приписів ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач отримавши як попередню оплату по договору грошові кошти в сумі 43382,40 грн., не надав доказів належного виконання свого зобов'язання щодо відповідної поставки товару та в порушення норм ст. 693 ЦК України не виконав вимогу позивача №157/406 від 02.10.2014 щодо повернення перерахованих коштів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 43382,40 грн. попередньої оплати за товар.

При цьому, пунктом 6.4 договору сторони визначили, що при передоплаті й у випадку порушення строку поставки товару покупець має право вимагати повернення перерахованої суми, яку постачальник зобов'язаний перерахувати в 10-денний строк з моменту пред'явлення вимоги про повернення. Інакше постачальник зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 0,5% від вимагаємої суми за кожний календарний день прострочення.

Згідно із ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення повернення попередньої оплати, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 6.4 договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 4121,33 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за порушення строку повернення попередньої оплати, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково, згідно нижченаведеного розрахунку, оскільки в даному випадку нарахування здійснено за прострочення саме грошового зобов'язання і сума пені розрахована позивачем перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України (43382,40 грн. /100*25/365*19=564,57 грн.).

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

При цьому, ст. 3 вказаного Закону закріплює, що розмір пені, передбачений статтею 1 Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, за приписами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки. (Аналогічна позиція викладена у п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".).

Таким чином, загальна сума пені за порушення строку повернення попередньої оплати, яка підлягає стягненню з відповідача, за розрахунком суду, становить 564,57 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 3556,76 грн. позивачу належить відмовити.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, позивач при зверненні до суду із заявленими позовними вимогами повинен був сплатити судовий збір в розмірі 1896,14 грн., втім сплатив 1897,00 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення №3637 від 01.10.2014 та №4625 від 04.12.2014.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачу підлягає поверненню зайво сплачений судовий збір в розмірі 0 грн. 86 коп.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мескон» (01014, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 15, ідентифікаційний код 37449060) на користь Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» (49008, м. Дніпропетровськ, вул. Криворізька, 1, ідентифікаційний код 14308368) 43382 (сорок три тисячі триста вісімдесят дві) грн. 40 коп. попередньої оплати, 39825 (тридцять дев'ять тисяч вісімсот двадцять п'ять) грн. 64 коп. пені, 3036 (три тисячі тридцять шість) грн. 77 коп. штрафу та 1724 (одну тисячу сімсот двадцять чотири) грн. 90 коп. витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Повернути Державному підприємству «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» (49047, м. Дніпропетровськ, вул. Криворізька, 1, ідентифікаційний код 14308368) з Державного бюджету України 0 (нуль) грн. 86 коп. зайво сплаченого судового збору, перерахованого платіжним дорученням №4625 від 04.12.2014, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.03.2015.

Суддя Т.В. Васильченко