РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року Справа №924/1429/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Савченко Г.І.

при секретарі Ткач Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Федоров О.С. (довіреність №383 від 05.05.2014р.)

відповідача - Сапьолкіна Н.В. (довіреність від 21.05.2014р.)

розглянувши апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" на рішення господарського суду Хмельницької області від 02 грудня 2014 року у справі №924/1429/14 (суддя Магера В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат"

до Публічного акціонерного товариства "Хмельницьке шляхо-будівельне управління № 56"

про визнання недійсним договору відповідального зберігання №25/07/12 від 25.07.2012р.

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2014 року, рішенням господарського суду Хмельницької області було відмовлено у задоволенні позову ПАТ "Полонський гірничий комбінат" до ПАТ "Хмельницьке ШБУ №56" про визнання недійсним договору відповідального зберігання №25/07/12 від 25 липня 2012 року.

Позивач, в своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки суд необґрунтовано прийняв акт прийняття-передачі товару від 25 липня 2012 року як належний та допустимий доказ у даній справі передачі майна на зберігання, та не надав оцінки доказам наданих позивачем.

Зокрема, позивач зазначає, що відповідач грошові кошти за придбання товару у 2012 році не сплачував, а станом на 25 липня 2012 року відповідач не міг передавати на зберігання продукцію у вказаних в позовній заяві об'ємах (у випадку придбання її у ПАТ "Полонський гірничий комбінат"), оскільки для нього відпускалась продукція в значно меншій кількості і її номенклатура не співпадає з заявленою, а на складському обліку ПАТ "Полонський гірничий комбінат", на протязі 2012 року не перебувала продукція на збереженні, рух відбувався лише по власній продукції підприємства.

Крім того, зазначає, що суд, при прийнятті рішення спирався на те, що факт укладення спірного договору та передачі продукції нібито встановлено рішенням господарського суду Хмельницької області від 20 березня 2014 року у справі №924/376/14, хоча предметом розгляду даної справи було зобов'язання повернення майна із відповідального зберігання, тобто питання недійсності договору не розглядалось, а суд виходив із того, що договір відповідального зберігання не визнавався недійсним в судовому порядку.

Відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дане рішення таким, що прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки суд вірно встановив фактичне виконання сторонами зобов'язань по Договору зберігання товарно-матеріальних цінностей від 25 липня 2012 року №25/07/12 і врахував висновки, викладені в рішенні господарського суду Хмельницької області від 20 березня 2014 року у справі №924/149/14, яке набрало законної сили.

Також, вказав на те, що на дату звернення з даним позовом - 22 вересня 2014 року, оскаржуваний договір є припинений за згодою сторін, а тому визнання такого договору недійними на майбутнє являється неможливим.

20 лютого 2015 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 18 березня 2015 року.

17 березня 2015 року, розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Саврія В.А. було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено її у складі: Дужич С.П. - головуючий, Савченко Г.І., Мамченко Ю.А.

У судовому засіданні представники сторін підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

25 липня 2012 року, ПАТ "Хмельницьке ШБУ-56", як поклажодавцем, та ПАТ "Полонський гірничий комбінат", як зберігачем, було укладено Договір №25/07/12 зберігання товарно-матеріальних цінностей, згідно умов якого зберігач зобов'язався прийняти на платне зберігання щебеневу продукцію в кількості 136360,10 т за актом приймання-передачі і повернути їх поклажедавцеві у схоронності, з орендною платою у розмірі 100 грн. за квартал, яка не залежить від кількості поставленої продукції поклажодавцем на зберігання. (а.с.8)

Згідно п.п.2.1.1, 2.1.2 Договору, поклажодавець має право в будь-який час, за попереднім погодженням із з зберігачем завозити додаткові об'єми та кількості товарно-матеріальних цінностей на зберігання, а також в будь-який час їх забирати.

Пунктом 6.1 Договору сторони визначили, що він набирає чинності з моменту підписання і діє 1 рік, а щодо виконання зобов'язань - до їх остаточного виконання сторонами.

На виконання даного Договору ПАТ "Хмельницьке ШБУ-56" з 31 травня по 17 липня 2012 року за видатковими накладними та накладними, а саме:

№ВП-0000001 від 31 травня 2012 року, на суму 420611,40 грн.,

№ВП-0000002 від 31 травня 2012 року на суму 107933,83 грн.,

№0138 від 21 березня 2012 року на суму 2808,00 грн.,

№0493 від 07 травня 2012 року на суму 21603,88 грн.,

№0513/а від 08 травня 2012 року на суму 2396,80 грн.,

№0513 від 08 травня 2012 року на суму 4553,46 грн.,

№0847 від 31 травня 2012 року на суму 528 606,00 грн.,

№1171 від 27 червня 2012 року на суму 1920,60 грн.,

№1344 від 11 липня 2012 року на суму 1824,58 грн.,

№1373 від 13 липня 2012 року на суму 1914,20 грн.,

№1405 від 16 липня 2012 року на суму 1824,58 грн.,

№1555 від 26 липня 2012 року на суму 1824,58 грн.,

№86 від 28 липня 2012 року на суму 41008,92 грн.,

№39 від 17 липня 2012 року на суму 27630,96 грн. передало одержувачу - ПАТ "ПГК" товарно-матеріальні цінності - 47129,3 т. щебеню загальною вартістю 1166461,79 грн. (а.с.11-24)

25 липня 2012 року, актом приймання-передачі ТМЦ на зберігання зберігач від поклажедавця отримав на зберігання ТМЦ: щебінь фракції 2*5 - 300 т; щебінь фракції 5*10 - 1327 т.; щебінь фракції 5*10 - 2969,3 т; щебінь фракції 5*20 - 201 т; щебінь фракції 10*20 - 3000 т; щебінь фракції 20*40 - 3000 т; щебінь фракції 20*40 - 6135 т; щебінь фракції 40*70 - 235 т; відсів 80221,4 т; відсів 38971,4 т, всього загальною масою 136360,1 т, загальною вартістю 3093804,449 грн. Вказаний акт підписаний представниками сторін договору та скріплений печатками підприємств. (а.с.9)

29 грудня 2012 року, Додатковою угодою до Договору товарно-матеріальних цінностей від 25 липня 2012 року №25/07/12з, сторони змінили вартість плати за зберігання продукції та встановили її на рівні 10 000 грн. за 1 місяць та встановили чинність договору на протязі 5 років. (а.с.10)

31 березня 2013 року, сторонами було складено акт звірки залишків продукції що перебуває на збереженні у ПАТ "Полонський гірничий комбінат" до Договору на зберігання товарно-матеріальних цінностей №25/07/12 яким встановлено, що на зберіганні позивача знаходиться товарно-матеріальні цінності, а саме:

відсів гранітний - 38972 т;

відсів фракції 0*5 - 105861 т;

пісок із відсівів фракції 0*5 - 26350 т;

пісок із відсівів фракції 0*5 - 47285,5 т;

щебінь фракції 2*5 - 300 т;

щебінь фракції 5*10 - 1327 т;

щебінь фракції 5*20 - 201,2 т;

щебінь гранітний фракції 20*40 - 4560,0 т;

щебінь гранітний фракції 20*40 - 503 т;

щебінь гранітний фракції 20*40 - 759 т;

щебінь гранітний фракції 40*70 - 235 т. Даний акт підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств. (а.с.65)

30 травня 2013 року, між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору зберігання товарно-матеріальних цінностей від 25 липня 2012 року №25/07/12з, в якій погодили що даний договір втратив чинність. Додаткова угода підписана сторонами та скріплена їх печатками. (а.с.36)

20 березня 2014 року, рішенням господарського суду Хмельницької області, у справі №924/149/14, було задоволено позов ПАТ "Хмельницьке ШЕУ-56" до ПАТ "Полонський гірничий комбінат" про зобов'язання повернення зі зберігання щебеневої продукції і зобов'язано відповідача повернути на відповідачу відсів 0*5 в кількості 25640 т, відсів 0*5 в кількості 80221 т, відсів гранітний в кількості 38972 т, пісок із відсівів 0*5 в кількості 35431 т, пісок із відсівів 0*5 в кількості 26350 т, щебінь 2*5 в кількості 300 т, щебінь 5*10 в кількості 546,6 т, щебінь гранітний 20*40 в кількості 2595 т. (а.с.37-39)

22 березня 2014 року, ПАТ "Полонський гірничий комбінат" звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом до ПАТ "Хмельницьке ШЕУ-56" про визнання недійсним Договору відповідального зберігання №25/07/12 від 25 липня 2012 року. (а.с.2-4)

02 грудня 2014 року, рішенням господарського суду Хмельницької області у задоволенні даного позову було відмовлено. (а.с.78-81)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено Договір №25/07/12 зберігання товарно-матеріальних цінностей, за яким ПАТ "Полонський гірничий комбінат" зобов'язався прийняти від ПАТ "Хмельницьке ШЕУ-56" на зберігання за плату щебеневу продукцію, яка використовується ним у господарській діяльності, у кількості 136360,1 т, за актом приймання-передачі і повернути її останньому у схоронності.

Згідно акту приймання-передачі ТМЦ на зберігання від 25 липня 2012 року, складеного у відповідності до Договору №25/07/13, ПАТ "Хмельницьке ШЕУ-56" передав, а ПАТ "ПГК" отримав на зберігання такі товарно-матеріальні цінності:

- щебінь фракції 2*5 - 300 т;

- щебінь фракції 5*10 - 1327 т.;

- щебінь фракції 5*10 - 2969,3 т;

- щебінь фракції 5*20 - 201 т;

- щебінь фракції 10*20 - 3000 т;

- щебінь фракції 20*40 - 3000 т;

- щебінь фракції 20*40 - 6135 т;

- щебінь фракції 40*70 - 235 т;

- відсів 80221,4 т;

- відсів 38971,4 т, а всього загальною вагою 136360,1 т, на загальну вартість 3093804,449 грн. (а.с.9)

30 травня 2013 року, сторони, уклавши Додаткову угоду до Договору №25/07/12 зберігання товарно-матеріальних цінностей, дійшли згоди що даний договір втратив чинність. (а.с.36)

Позивач, вважаючи, що даний Договір укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, просить визнати зазначений Договір №25/07/12 недійсним, на підставі ст. 234 ЦК України, оскільки він є фіктивним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, який визнається судом недійсним.

Згідно роз'яснень у п.3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року, у разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний, а саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності.

При розгляді відповідних справ судом повинна враховуватись, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Проте, позивачем ПАТ "Полонський гірничий комбінат" під час судового засідання ні в місцевому господарському суді ні в суді апеляційної інстанції не було надано доказів та доведено, що обидві сторони по Договору №25/07/12 зберігання товарно-матеріальних цінностей від 25 липня 2012 року, укладаючи спірний договір, не мали наміру на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, які обумовлювалися цим договором.

Навпаки, в ході судового розгляду було беззаперечно встановлено, що на виконання умов зазначеного Договору позивачем відповідачу передавались значні об'єми товарно-матеріальних цінностей та проводилась звірка їх наявності по виду та кількості. Доказами такої передачі є видаткові накладні, накладні (а.с.11-24), актами приймання-передачі ТМЦ на зберігання від 25 липня 2012 року, звірки залишків продукції що перебуває на збереженні у ПАТ "Полонський гірничий комбінат" від 31 березня 2013 року (а.с.9, 65), які підписані повноважними представниками господарюючих суб'єктів та скріплені їх печатками, а тому в силу ч.3 ст. 937 ЦК України є доказами, що підтверджують передання продукції позивачу на зберігання.

Крім того, рішенням господарського суду Хмельницької області від 20 березня 2014 року, у справі №924/149/14, було задоволено позов ПАТ "Хмельницьке ШЕУ-56" до ПАТ "Полонський гірничий комбінат" про зобов'язання повернення зі зберігання щебеневої продукції та зобов'язано відповідача повернути позивачу відсів 0*5 в кількості 25640 т, відсів 0*5 в кількості 80221 т, відсів гранітний в кількості 38972 т, пісок із відсівів 0*5 в кількості 35431 т, пісок із відсівів 0*5 в кількості 26350 т, щебінь 2*5 в кількості 300 т, щебінь 5*10 в кількості 546,6 т, щебінь гранітний 20*40 в кількості 2595 т. (а.с.37-39) Вказане судове рішення в установленому законом порядку набуло чинності, не змінене та не скасоване, на виконання останнього 20 травня 2014 року було видано наказ, який направлено стягувачу.

Під час прийняття даного рішення, господарським судом було встановлено, що на виконання вимог укладеного Договору №25/07/12 позивачем передано на зберігання відповідача майно, що зазначено у акті 25 липня 2012 року, дане майно зберігалося у відповідача, згідно акту звірки залишків продукції на збереженні у ПАТ "Полонський гірничий комбінат" від 31 березня 2013 року.

Згідно ч.3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, згідно п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у цих справах.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не довів фіктивність оскаржуваного договору та до встановлення фактичного виконання сторонами зобов'язань по Договору №25/07/12 зберігання товарно-матеріальних цінностей від 25 липня 2012 року, що спрямовані на реальне настання правових наслідків, і таким чином до відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, Додатковою угодою від 30 травня 2013 року сторони припинили свої зобов'язання за оскаржуваним Договором зберігання №25/07/12, а відповідно до ч.3 ст. 207 ЦК України, у разі визнання судом договору недійними, за змістом даного Договору, зобов'язання по ньому може бути припинене лише на майбутнє.

Щодо посилань апелянта на обставини, підтверджуючі, що Договір №25/07/12 не виконувався, колегією суддів оцінюються критично, оскільки дані обставини не спростовують фактів передачі товарно-матеріальних цінностей на зберігання відповідачу, як і не вказують на те, що ПАТ "Хмельницьке ШЕУ-56" укладаючи спірний договір не мали наміру на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, які обумовлювалися цим Договором, та не вчиняло дій на його виконання.

Інші заперечення позивача, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості чого позивачем зроблено не було.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 43 ГПК України із всебічним, повним та об'єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 02.12.14 р. у справі №924/1429/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №924/1429/14 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Савченко Г.І.