ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"19" березня 2015 р. Справа № 918/4/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М., розглянувши матеріали справи з позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МОЛІС"

про стягнення заборгованості в сумі 556 334,01 євро, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ (1 євро = 18,681648) станом на 30.11.2014 року становить 10 393 236,15 грн.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЛІСМА"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Мулява Павло Степанович

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Плахтина Ярослав Миколайович

Представники:

Від позивача: Миронюк Є.В. (довіреність від 11 серпня 2014 року);

Від відповідача: Назарук Ю.О. ( довіреність від 02 січня 2015 року);

Від третьої особи (ТзОВ "ОЛІСМА"): Назарук Ю.О. (довіреність від 03 січня 2013 року);

Від третьої особи (Мулява Павло Степанович): Мулява П.С.;

Від третьої особи (Плахтина Ярослав Миколайович): Плахтина Я.М.;

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 81-1 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОЛІС" про стягнення заборгованості в сумі 556 334,01 євро, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ (1 євро = 18,681648) станом на 30.11.2014 року становить 10 393 236,15 грн., позовні вимоги аргументувавши тим, що відповідачем не виконано належним чином умови укладеного між сторонами кредитного договору №163/08 від 13 лютого 2008 року в частині повернення суми наданих в кредит коштів та сплати відсотків річних за користування кредитом.

Ухвалою суду від 06 січня 2015 року господарським судом порушено провадження у справі № 918/4/15, розгляд справи призначено до слухання в судовому засіданні на 22 січня 2015 року. Разом з тим, вказаною ухвалою залучено до участі у справі в якості третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЛІСМА", Муляву Павла Степановича та Плахтину Ярослава Миколайовича, оскільки на думку суду рішення по даній справі може вплинути на їх права та обов'язки.

21 січня 2015 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "МОЛІС" до господарського суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач позовні вимоги в частині 299 850,00 євро визнає, решту позовних вимог, а саме 218 198,23 євро відсотків нарахованих за підвищеною ставкою у розмірі 18 % та пеню у розмірі 37 009,48 євро відповідач не визнає.

Ухвалою суду від 22 січня 2015 року розгляд справи відкладено на 05 лютого 2015 року.

04 лютого 2015 року від третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Плахтини Ярослава Миколайовича до господарського суду надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до змісту яких третя особа зазначає, що вважає необґрунтованою застосування підвищеної відсоткової ставки у розмірі 18 % річних зокрема і за кредитним договором №163/08 від 13 лютого 2008 року.

04 лютого 2015 року від третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Муляви Павла Степановича до господарського суду надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до змісту яких третя особа зазначає, що вважає необґрунтованою застосування підвищеної відсоткової ставки у розмірі 18 % річних зокрема і за кредитним договором №163/08 від 13 лютого 2008 року.

В судовому засіданні від 05 лютого 2015 року оголошувалась перерва до 05 березня 2015 року.

Ухвалою суду від 05 березня 2015 року господарським судом продовжено в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду спору у справі №918/4/15 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 19 березня 2015 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги в частині суми кредиту визнав, позовні вимоги в частині відсотків річних та пені не визнає.

В судовому засіданні представник третьої особи (ТзОВ "Олісма") позовні вимоги в частині суми кредиту вважає законними, решту позовних вимог вважає не законними та необґрунтованими.

В судовому засіданні третя особа (Мулява П.С.) позовні вимоги в частині суми кредиту вважає законними, решту позовних вимог вважає не законними та необґрунтованими.

В судовому засіданні третя особа (Плахтина Я.М.) позовні вимоги в частині суми кредиту вважає законними, решту позовних вимог вважає не законними та необґрунтованими.

Вивчивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. При цьому суд виходив з наступного.

13 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (надалі позивач, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МОЛІС" (надалі - позичальник, відповідач), було укладено кредитний договір за № 163/08 (надалі - кредитний договір), відповідно до предмету якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит в сумі 335 000,00 євро (що складає - 2 459 466,15 грн., згідно офіційного курсу НБУ на день укладення цього договору, встановленому на рівні 100,00 євро дорівнює 734,168 гривень) на умовах, встановлених цим договором, далі - "кредит", а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором.

Відповідно до пункту 2.2. кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше "11" лютого 2009 року. Повернення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, у відповідності до наступного графіку:

- до "11" січня 2009 року в сумі 15 000,00 євро;

- до "11" лютого 2009 року в сумі 320 000,00 євро;

У разі несвоєчасної сплати процентів за користування кредитом відповідно до пункту 3.4. цього договору, датою остаточного повернення всіх коштів за кредитом є шістдесятий календарний день від дня нарахування процентів, що не сплачені в установлений цим договором строк, але не пізніше дати кінцевого терміну повернення кредиту.

Відповідно до пункту 3.2. кредитного договору проценти за користування кредитом сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 11,00 процентів річних.

Відповідно до пункту 1 договору про внесення змін №1095/08 від 08 жовтня 2008 року, сторони внесли зміни до пункту 3.2. кредитного договору, виклавши пункт 3.2. вказаного договору в наступній редакції: 3.2. проценти за користування кредитом сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 12 процентів річних.".

Пунктом 2 договору про внесення змін №1095/08 від 08 жовтня 2008 року сторони погодили, що цей договір набирає чинності з 30 вересня 2008 року та є невід'ємною частиною кредитного договору №163/08 від 12 лютого 2008 року, укладеного між банком та позичальником.

Згідно пункту 3.1. кредитного договору кредит надається банком позичальнику шляхом оплати протягом дії цього договору розрахункових документів (платіжних доручень) позичальника безпосередньо з відповідного позичкового рахунку №7417/978, відкритого банком у філії "Відділення Промінвестбанку в м. Рівне", код банку 333335, - рахунки контрагентів відповідно до цільового призначення кредиту.

При цьому за згодою банку допускається часткове або повне конвертування кредитних коштів в іноземну валюту згідно з умовами та на цілі, передбачені цим договором.

На кредит, отриманий в іноземній валюті, розповсюджуються умови та правила валютного регулювання та валютного контролю, встановлені чинним законодавством.

Відповідно до пункту 3.3. кредитного договору нарахування банком процентів починається з дати першої оплати розрахункових документів позичальника з позичкового рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом . При розрахунку процентів використовується метод "факт/факт", виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

Згідно пункту 3.5. кредитного договору, у випадку порушення позичальником встановленого пунктом 2.2. цього договору строку погашення одержаного кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 18,0 процентів річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно пунктів 3.3., 3.4. цього договору.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів, банк на виконання умов кредитного договору надав позичальнику кредит в сумі 335 000,00 євро.

Проте відповідач не виконав належним чином умови укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема станом на час розгляду справи прострочена заборгованість по кредиту складає 299 850,00 євро та 218 198,23 євро прострочених процентів.

Щодо суми простроченої заборгованості по кредиту, відповідач визнав факт наявності вказаної заборгованості, проте відповідач не визнає заборгованості по прострочених процентах, оскільки вважає застосування збільшеної відсоткової ставки при обрахуванні відсотків за користування кредитом не законними.

Проте, з аналізу умов кредитного договору, зокрема пункту 3.5. договору слідує, що у випадку порушення позичальником встановленого пунктом 2.2. цього договору строку погашення одержаного кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 18,0 процентів річних.

Оскільки відповідач порушив строк погашення одержаного кредиту позивач відповідно до умов кредитного договору застосував підвищену процентну ставку, що відповідає умовам укладеним між сторонами кредитного договору, відтак твердження відповідача щодо безпідставності застосуванні позивачем збільшеної процентної ставки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до статті 1 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків виникають з договорів та інші правочини. Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статями 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюються або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно статті 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача простроченої заборгованості по кредиту в сумі 299 850,00 євро (що в гривневому еквіваленті станом на 30 листопада 2014 року складає 5 601 692,15 грн.) та прострочених процентів в сумі 218 198,23 євро (що в гривневому еквіваленті станом на 30 листопада 2014 року складає 4 076 302,53 грн.) є законними, обгрунтованими, відповідачем не спростованими, а відтак такими що підлягають до задоволення.

Відповідно до пункту 5.1. кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно умов цього договору зобов'язань винна сторона сплачує іншій стороні неустойку, передбачену цим договором, а також відшкодовує збитки , понесені іншою стороною.

Згідно пункту 3.6. кредитного договору у випадку, якщо банком застосована до позичальника неустойка у вигляді пені, остання нараховується банком з дати виникнення обставин , що є підставою для застосування пені, до дати припинення цих обставин включно, та сплачується позичальником у порядку, передбаченому пунктом 3.4. цього договору для нарахування та сплати процентів, на рахунок, номер якого повідомляється банком позичальнику негайно після його відкриття.

Згідно пункту 5.3. кредитного договору за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом та/або процентів за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення , та нараховується щоденно.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання

Позивачем у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору нараховано 37 009,48 євро пені за простроченим кредитом, що в гривневому еквіваленті станом на 30 листопада 2014 року складає 691 398,08 грн. та 1 276,30 євро пені за простроченими процентами, що в гривневому еквіваленті станом на 30 листопада 2014 року складає 23 843,39 грн..

Наданий позивачем розрахунок пені визнано законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, враховуючи, що позивачем надано докази заборгованості відповідача, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення 299 850,00 євро простроченої заборгованості по кредиту, 218 198,23 євро прострочених процентів, 37 009,48 євро пені за простроченим кредитом та 1 276,30 євро пені за простроченими процентами є законними обґрунтованими відповідачем не спростованими а відтак такими що підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МОЛІС" (35313, Рівненська область, Рівненський район, смт. Оржів, вул. Заводська 10, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, провулок Шевченка, 12, ) - 299 850,00 євро простроченої заборгованості по кредиту, 218 198,23 євро прострочених процентів, 37 009,48 євро пені за простроченим кредитом, 1 276,30 євро пені за простроченими процентами.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МОЛІС" (35313, Рівненська область, Рівненський район, смт. Оржів, вул. Заводська 10, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, провулок Шевченка, 12, ) 73 080,00 грн. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Повне рішення складено 24 березня 2015 року

Суддя Качур А.М.