ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р. Справа № 911/22/15

Господарський суд Київської області у складі судді Саванчук С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМ'ЄР-ЛІГА",

08162, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, смт Чабани, вул. Кірова, 162

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РГК",

09600, Київська обл., Рокитнянський р-н, смт Рокитне, вул. Ентузіастів, 3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне підприємство "АВТОПЕТРОЛІУМ",

08141, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петрівське, вул. Зоряна, 20

про стягнення 72 331,33 грн.

за участю представників:

позивача - Малікова А.В. (довіреність від 05.01.2015, б/н);

відповідача - не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином;

третьої особи - не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Обставини справи:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМ'ЄР-ЛІГА" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "РГК" (далі - відповідач) про стягнення 72 331,33 грн., з яких: 46 731,40 грн. - основний борг, 3 343,03 грн. - 3 % річних та 22 256,90 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані договором від 10.12.2014 № 294/АП-14, відповідно до якого позивач отримав право вимоги до відповідача про сплату заборгованості за договором поставки від 01.11.2013 № 210/АП-13, укладеного між відповідачем та Приватним підприємством «АВТОПЕТРОЛІУМ» (далі - третя особа).

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.01.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 27.01.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.01.2015 залучено до участі у справу третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне підприємство «АВТОПЕТРОЛІУМ».

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 1803/15 від 27.01.2015) позивачем подано документи на виконання вимог ухвали господарського суду Київської області від 06.01.2015.

У судове засідання 27.01.2015 представник відповідача не з'явився, розгляд справи відкладено на 12.02.2015.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 1870/15 від 28.01.2015) третьою особою подано письмові пояснення до матеріалів справи.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 3309/15 від 12.02.2015) позивачем подано до матеріалів справи додаткові докази.

У судове засідання 12.02.2015 представник відповідача не з'явився, розгляд справи відкладено на 03.03.2015.

У судовому засіданні 03.03.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги повністю, відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав, явку представника у судове засідання не забезпечив, хоча про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

При цьому, суд відзначає, що ухвали суду направлялись відповідачу на вказану в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців адресу місцезнаходження відповідача, ухвалу про порушення провадження у справі повернуто Українським державним підприємством поштового зв'язку "Укрпошта" до господарського суду з підстави закінчення терміну зберігання поштового відправлення.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

При вирішенні питання щодо належного повідомлення відповідача про судове засідання, судом враховано правову позицію, що викладено в підпункті 3.9.1. пункту 3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" про те, що, у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за належною адресою і повернуто підприємством зв'язку з посиланням, зокрема, на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Нез'явлення у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 03.03.2015 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Приватним підприємством «АВТОПЕТРОЛІУМ» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РГК» (далі - покупець) укладено договір поставки від 01.11.2013 № 210/АП-13 (далі - Договір поставки) відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити (передати) нафтопродукти (далі - товар), вказаний у рахунках-фактурах та видаткових накладних, які є невід'ємною частиною договору, в покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату (пункт 1.1. Договору поставки).

Відповідно до пункту 1.3. Договору поставки, загальна вартість товару, який поставляється за договором, визначається як сума вартостей окремих партій товару, вказаних в накладних та/або в актах приймання передачі товару.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що покупець зобов'язується здійснити оплату вартості товару, визначеної в рахунку-фактурі та/або накладній, на поточний рахунок постачальника протягом 3 календарних днів з моменту відвантаження товару.

Відповідно до пункту 5.1. Договору поставки, товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем по кількості і якості відповідно до умов договору, а також, згідно паспорту виробника та сертифікату відповідності за умови, якщо сторонами підписано акт приймання-передачі товару та/або накладна.

Договір чинний з моменту підписання до 01.11.2014, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (пункт 9.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, постачальник, на виконання умов Договору поставки, поставив відповідачу товар на суму 124 805,70 грн., що підтверджується наданою в матеріали справи видатковою накладною від 16.11.2013 № ЦОАП-0003011, що підписана у двосторонньому порядку уповноваженими представниками сторін, а відповідач, на підставі довіреності від 15.11.2013 № 331, про що вказано у видатковій накладній, вказаний товар отримав.

Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Матеріали справи не містять доказів заперечень відповідача при отриманні товару щодо неналежності виконання постачальником зобов'язань з поставки товару за Договором поставки.

13.03.2014 між постачальником та покупцем укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поставки, якою сторонами погоджено, що станом на 13.03.2014 заборгованість покупця складає 124 805,70 грн., з ПДВ, за партію товару, що отримана згідно з видатковою накладною від 16.11.2013 № ЦОАП-0003011.

Відповідно до пункту 2. Додаткової угоди № 1 до Договору поставки, сторони встановили ціну неоплаченої партії товару на рівні 12,39 грн., з ПДВ, за один літр.

На підставі пункту 2. Додаткової угоди № 1 до Договору поставки, сторони вирішили підписати акт коригування ціни партії товару від 13.02.2013 № ЦОАП-0000001 та встановити вартість такої партії на рівні 170 114,70 грн. (пункт 3. Додаткової угоди № 1 до Договору поставки).

До матеріалів справи додано акт коригування ціни партії товару від 16.11.2013 № ЦОАП-0003011, підписаний уповноваженими представниками обох сторін та скріплений відбитками печаток підприємств, відповідно до якого сторонами встановлено нову ціну на товар - 170 114,70 грн.

На підтвердження наявності заборгованості, до матеріалів справи надано довідки з банківських установ, в яких відкрито поточні рахунки постачальника, що засвідчені підписом уповноважених осіб банків та скріплені відбитками їх печаток, за весь період спірних правовідносин з відповідачем, відповідно до яких судом встановлено здійснення відповідачем часткових оплат за Договором у розмірі 10 000,00 грн. (довідка від 27.01.2015 № 163/5/50-5) та наявність заборгованості.

До матеріалів справи надано копію акту звірки взаємних розрахунків між постачальником та покупцем станом на 30.06.2014, який підписано представниками сторін та скріплено відбитками їх печаток, в якому сторони дійшли згоди про наявність заборгованості відповідача перед третьою особою у розмірі 99 427,00 грн.

Між постачальником та покупцем відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 113 383,30 грн., що підтверджується угодами про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.04.2014, від 31.05.2014, від 30.06.2014, від 31.07.2014, від 29.08.2014 та від 30.09.2014, копії яких додано до матеріалів справи (а.с. №№ 26-31).

Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

З огляду на вказану норму, необхідними умовами для проведення взаємозаліку є однорідність та зустрічність вимог. Зокрема, зустрічність вимог означає, що сторони одночасно беруть участь у двох зобов'язаннях, і, при цьому, кредитор в одному зобов'язанні є боржником в іншому зобов'язанні.

Відтак, враховуючи часткову оплату спірного товару та зустрічне зарахування однорідних вимог, заборгованість покупця складала 46 731,40 грн.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З наявних у матеріалах справи письмових доказів, з огляду на те, що вони підписані уповноваженими на те особами, вбачається наявність у відповідача грошового зобов'язання перед третьою особою, строк виконання якого настав і яке відповідачем не виконане.

Між Приватним підприємством «АВТОПЕТРОЛІУМ» (далі - цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРЕМ'ЄР-ЛІГА" (далі - цесіонарій) укладено Договір відступлення права вимоги (цесії) від 10.12.2014 № 294/АП-14, відповідно до умов якого цедент відступає цесіонарію, а останній набуває право вимоги, належне цеденту і стає кредитором за зобов'язанням з оплати Товариством з обмеженою відповідальністю «РГК» заборгованості в сумі 46 731,40 грн. перед цедентом, яке виникло на підставі Договору поставки від 01.11.2013 № 210/АП-13, акту коригування ціни партії товару від 13.03.2014 № ЦОАП-0000001, Додаткової угоди від 13.03.2014 № 1 до Договору поставки (пункт 1. Договору відступлення права вимоги (цесії).

Згідно з пунктом 2. Договору відступлення права вимоги (цесії), цесіонарій набуває право вимагати від боржника, крім сплати заборгованості з вартості товару, також і сплату інфляційних втрат, штрафних санкцій за невиконання грошового зобов'язання та 3 % річних.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин, позивач виступає новим кредитором, внаслідок заміни первісного кредитора - Приватного підприємства «АВТОПЕТРОЛІУМ».

Позивачем як новим кредитором направлено відповідачу повідомлення від 19.12.2014 № 19-14/3087 про відступлення права вимоги, що підтверджується копіями фіскального чека від 20.12.2014 та опису вкладення у цінний лист з відтиском календарного штемпелю поштового відділення Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта".

Частиною 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною 1 статті 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (стаття 515 Цивільного кодексу України).

Відтак, Договором відступлення права вимоги (цесії) первісний кредитор у зобов'язанні замінений новим кредитором, перед яким у відповідача наявна заборгованість за Договором поставки у розмірі 46 731,40 грн.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 46 731,40 грн. основного боргу є доведеною, обґрунтованою, відповідачем не спростованою, а відтак, підлягає задоволенню.

Також, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі 3 343,03 грн. та інфляційних втрат у розмірі 22 256,90 грн. за період з 19.11.2013 до 10.12.2014.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 2., 3. Договору про відступлення права вимоги (цесії) та змісту Договору поставки, що кореспондується з положеннями статті 514 Цивільного кодексу України, майно та майнові права, переходять до нового кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав без будь-яких обмежень. Тобто, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що, у разі заміни кредитора у зобов'язанні, первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов'язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому, зміст зобов'язання, тобто, обсяг прав та обов'язків його сторін залишається незмінним. Отже, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора.

Відтак, оскільки у первісного кредитора на момент переходу права вимоги до нового кредитора існувало право на стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, вказане право переходить до нового кредитора.

З метою всебічного, повного і об'єктивного розгляду обставин справи, суд здійснив перерахунок розміру 3 % річних, що наданий позивачем, та з'ясував, що позивачем розрахунок здійснено неправильно, у зв'язку з помилковим визначенням періодів прострочення виконання зобов'язання на які вони нараховані, а тому, позовна вимога про стягнення з відповідача 3 % річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 3 278,91 грн.

При перевірці судом сум інфляційних втрат, що нараховані позивачем, з'ясовано, що наданий позивачем розрахунок є арифметично вірним та відповідає обставинам справи, а тому, позовна вимога про стягнення 22 256,90 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відшкодування судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 1 827,00 грн., відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 4, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РГК» (09600, Київська обл., Рокитнянський р-н, смт Рокитне, вул. Ентузіастів, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМ'ЄР-ЛІГА" (08162, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, смт Чабани, вул. Кірова, 162, ) 46 731 (сорок шість тисяч сімсот тридцять одна) грн. 40 коп. основної заборгованості, 3 278 (три тисячі двісті сімдесят вісім) грн. 91 коп. 3 % річних, 22 256 (двадцять дві тисячі двісті п'ятдесят шість) грн. 90 коп. інфляційних втрат та 1 825 (одна тисяча вісімсот двадцять п'ять) грн. 38 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 10.03.2015.

Суддя С.О. Саванчук