ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Справа № 922/5041/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Грищенко А.А.

відповідача - Караван Р.В., Мартиненко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1010 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 20.01.15 р. у справі № 922/5041/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Украгзвидобування", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кор-Мет", м. Харків

про стягнення коштів в розмірі 302559,33 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Украгзвидобування" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Кор-Мет" 219176,84 грн. пені та 83382,49 грн. штрафу та 6051,19 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.01.2015 р. у справі № 922/5041/14 в позові відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що порушення сталися не з вини відповідача, а внаслідок дії непереборної сили, а саме, у зв'язку із проведенням антитерористичної операції на території Донецької області та загрозою життю, здоров`ю людей внаслідок дій організованих озброєних формувань, і ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, у зв`язку з чим отримані листи штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України та надіслані позивачу пропозиції щодо врегулювання спірної ситуації шляхом збільшення строку дії договору та вартості товару за договором, та ін.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 20.01.2015 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі, зокрема, посилаючись на неприйняття непереборної сили, як підстави порушення, та ін.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у відзиві та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 21.10.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кор-Мет" (постачальник) укладений договір поставки № УГВ8024/11-13 (далі - договір), відповідно до умов якого, постачальник зобов`язався поставити покупцеві товар, зазначений у специфікації, яка додається до договору та є його невід`ємною частиною, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування / асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість договору зазначаються у специфікації.

Відповідно до п. 5.1. договору, строк поставки, умови та місце поставки товару, перелік вантажовідправників і вантажоотримувачів зазначаються в специфікації до договору.

Пунктом 1 специфікації № 1 передбачено, що загальна вартість товару, який поставляється складає 1804875,42 грн. (т. 1 а. с. 38).

Пунктом 3 специфікації № 1 та додатковою угодою № 2 до договору від 20.12.2013 р. передбачено, що строк поставки товару квітень 2014 року.

Позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо поставки товару в повному обсязі, здійснивши лише частину поставки на суму 613596,94 грн., що підтверджується актами прийому передачі № 15 від 03.12.2013 р., № 63 від 16.12.2013 р., № 99 від 26.12.2013 р., № 100 від 27.12.2013 р., № 63 від 13.02.2014 р., № 64 від 11.02.2014 р., № 65 від 27.02.2014 р., № 53 від 24.10.2013 р., № 54 від 24.10.2013 р., № 51 від 24.10.2013 р., № 47 від 29.11.2013 р., № 37 від 27.11.2013 р., № 27 від 13.11.2013 р., № 28 від 15.11.2013 р., № 29 від 15.11.2013 р., № 54 від 13.11.2013 р. (т. 1 а. с. 40-55).

Відповідно до п. 7.10. договору, у разі невиконання постачальником своїх зобов'язань з поставки товару у строки, зазначені у специфікаціях до договору, останній сплачує пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної поставки товару, у строки зазначені в договорі, тобто до 30.04.2014 р. поставки, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 219176,84 грн. та штраф в розмірі 83382,49 грн. відповідно до умов п. 7.10 договору.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що порушення сталися не з вини відповідача, а внаслідок дії непереборної сили, а саме, у зв'язку із проведенням антитерористичної операції на території Донецької області та загрозою життю та здоров`ю людей внаслідок дій організованих озброєних формувань, і ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, у зв`язку з чим отримані листи штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України та надіслані позивачу пропозиції щодо врегулювання спірної ситуації шляхом збільшення строку дії договору та вартості товару за договором, та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. ст. 626-629 ЦК України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як зазначено вище, на виконання договору поставки поставлена лише частина товару, що підтверджується актами прийому передачі: № 15 від 03.12.2013 р., № 63 від 16.12.2013 р., № 99 від 26.12.2013 р., № 100 від 27.12.2013 р., № 63 від 13.02.2014 р., № 64 від 11.02.2014 р., № 65 від 27.02.2014 р., № 53 від 24.10.2013 р., № 54 від 24.10.2013 р., № 51 від 24.10.2013 р., № 47 від 29.11.2013 р., № 37 від 27.11.2013 р., № 27 від 13.11.2013 р., № 28 від 15.11.2013 р., № 29 від 15.11.2013 р., № 54 від 13.11.2013 р.

Як зазначає відповідач та свідчать матеріали справи, 02.09.2013 р. між ТОВ "КОР-МЕТ" та ТОВ НВП "АКБ СПЛАВ" (товаровиробником) підписаний дистриб'юторський договір, відповідно до умов якого поставка товару повинна здійснюватися зі складу ТОВ НВП "АКБ СПЛАВ" у м. Горлівка, самовивозом.

Сторонами договору поставки № УГВ8024/11-13 від 21.10.2014 р. (з урахування додаткової угоди № 2) визначено строк поставки товару до 30.04.2014 р.

Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач зазначає, що в період з квітня 2014 р. неодноразово намагався вивезти продукцію з території ТОВ НВП "АКБ СПЛАВ", яке знаходиться у м. Горлівка для поставки в подальшому позивачу, але внаслідок початку активної фази антитерористичної операції на території Донецької області та м. Горлівки здійснити це не вдалось.

18.04.2014 р. відповідач звернувся до позивача з листом, в якому повідомив позивача про обставини непереборної сили, які унеможливлюють належне виконання договору поставки № УГВ8024/11-13 від 21.10.2014 р. (т. 1 а. с. 85).

Доводи позивача про те, що доданий відповідачем опис вкладення у цінний лист від 18.04.2014 р. (т. 1 а. с. 86) не є належним доказом відправлення листа від 18.04.2014 р. суд відхиляє, оскільки у відповідності до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Те, що на поданому відповідачем описі вкладення поштового відправлення відсутній номер поштового відправлення, який відповідно до Правил поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, повинен бути проставлений працівником поштового відділення, не впливає на допустимість цього документа як доказу, в розумінні ст. 34 ГПК України, оскільки обов'язок унесення зазначених даних до опису вкладення поштового відправлення покладено не на відправника, а на відповідального працівника пошти.

10.06.2014 р. позивач надіслав відповідачу претензію, в якій вимагав допоставити товар загальною вартістю 1191178,48 грн.

17.06.2014 р. відповідач вдруге звернувся до позивача з листом, в якому повідомив про обставини непереборної сили та надав свою пропозицію, щодо врегулювання спірної ситуації шляхом збільшення строку дії договору та вартості товару за договором.

30.07.2014 р. відповідач втрете надіслав на адресу позивача повідомлення про обставини непереборної сили з додаванням підтверджуючих документів, а саме листа штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 03.07.2014 р. щодо загрози життю та здоров'ю людей внаслідок дій організованих озброєних формувань, обмеження свободи пересування та проведення антитерористичної операції на території Донецької області.

Згідно з ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 7.10. договору, у разі невиконання постачальником своїх зобов'язань з поставки товару у строки, зазначені у специфікаціях до договору, останній сплачує пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Зазначена стаття встановлює дві основні підстави звільнення особи, яка порушила зобов'язання, від відповідальності, а саме: випадок та непереборна сила. При цьому доведення наявності випадку або непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов'язання, саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Частина 1 ст. 263 ЦК України розкриває ознаки непереборної сили та визначає, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Таким чином, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. З наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання за ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1) наявність обставини непереборної сили; 2) її надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цією обставиною і понесеними збитками.

До обставин непереборної сили відносять, як правило, стихійні природні явища (землетрус, повінь, шторм тощо), а також суспільні явища (воєнні дії, страйки, введення мораторію та інше.) У даному випадку - проведення антитерористичної операції визнається непереборною силою.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Пунктами 8.1., 8.2. договору поставки передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо). Сторона, що не може виконувати зобов'язання за цим договором унаслідок дії непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Як свідчать матеріали справи відповідач повідомив позивача про обставини непереборної сили, які унеможливлюють належне виконання договору поставки № УГВ8024/11-13 від 21.10.2013 р., що підтверджується листом від 18.04.2014 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 Господарського кодексу України, сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Пунктом 8.3 договору сторонами також передбачено, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово - промисловою палатою України або органом, на який покладені обов`язки по ліквідації таких обставин.

У даному разі, обставини непереборної сили, які унеможливлюють належне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № УГВ8024/11-13 від 21.10.2013 р. пов'язані з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області, внаслідок чого, відповідач позбавлений можливості отримати та вивезти товар, який є предметом вказаного договору від товаровиробника ТОВ НВП АКБ СПЛАВ", який розташований на території м. Горлівка Донецької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" служба безпеки України здійснює боротьбу з тероризмом шляхом проведення оперативно- розшукових та контррозвідувальних заходів, спрямованих на запобігання, виявлення та припинення терористичної діяльності, у тому числі міжнародної; збирає інформацію про діяльність іноземних та міжнародних терористичних організацій; провадить у межах визначених чинним законодавством повноважень виключно з метою отримання попереджувальної інформації у разі загрози вчинення терористичного акту або при проведенні антитерористичної операції оперативно-технічні пошукові заходи у системах і каналах телекомунікацій. які можуть використовуватися терористами; забезпечує через антитерористичний центр при Службі безпеки України організацію і проведення антитерористичних заходів, координацію діяльності суб'єктів боротьби з тероризмом відповідно до визначеної законодавством України компетенції; здійснює досудове розслідування злочинів, пов'язаних з терористичною діяльністю; ініціює питання накладення на невизначений строк арешту на активи, що пов'язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них за зверненням особи, яка може документально підтвердити потреби в покритті основних та надзвичайних витрат; забезпечує у взаємодії з розвідувальними органами України безпеку від терористичних посягань установ України за межами її території, їх співробітників та членів їхніх сімей.

Таким чином, саме на вказані органи покладено обов'язок ліквідації обставин непереборної сили, які визначили неможливість виконання відповідачем своїх зобов'язань з договором.

В матеріалах справи наявні копії листів Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 03.07.2014 р. та 01.10.2014 р., які свідчать про наявність обставин непереборної сили та копія листа № 508 від 29.04.2014 р. яким ТОВ НВП "АКБ СПЛАВ"., повідомляє про припинення виробничої діяльності.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів погоджуються з висновком суду першої інстанції, що вищезазначені обставини, а саме початок збройного протистояння та активної фази антитерористичної операції на території Донецької області та м. Горлівки є доказом виникнення обставин непереборної сили.

Крім того, відповідачем до суду апеляційної інстанції наданий сертифікат Торгово-промислової палати України № 2965 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 12.02.2015 р., які відбуваються у місті Горлівка у квітні 2014 р. по теперішній час, дату закінчення встановити неможливо.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками господарського суду про відмову у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача штрафу та пені.

З урахуванням викладеного, суд визнає доводи позивача позбавленими фактичного та правового обґрунтування, а так само такими, що не відповідають, як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням всупереч вимогам ст. 33 ГПК України доказів в підтвердження обставин, на існуванні яких наполягає відповідач.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 20.01.15 р. у справі № 922/5041/14 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 20.01.15 р. у справі № 922/5041/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 16.03.2015 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.