РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015Справа №910/826/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС - Транс"

про стягнення 135 281, 71 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Опанасюк А.О.

від відповідача: Баланчук С.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "АВС - Транс" про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 111 505, 00 грн. та 20 021, 71 грн. - штрафних санкцій. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо оплати послуг з перевезення вантажу за договором № 12-08-11-1 від 12.08.2011 р.

Як вбачається зі змісту позову, заявлена до стягнення сума штрафних санкцій складається із пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2015 р. порушено провадження у справі № 910/826/15-г та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.02.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що оскільки надані позивачем рахунки виставлені не на дату завантаження автомобілів та не містять посилань на договір № 12-08-11-1 від 12.08.2011 р., відсутні підстави вважати, що перевезення вантажів здійснювалось саме на підставі вищевказаного договору.

При цьому, відповідач стверджує, що 02.0.22015 р. ним повністю оплачено рахунки позивача на суму 37 669, 00 грн. та на суму 36 268, 00 грн. з призначенням платежу - оплата рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс", а оскільки підставою позову Товариство з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" визначає саме порушення у мов договору № 12-08-11-1 від 12.08.2011 р., відсутні підставі підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості у розмірі 111 606, 00 грн.

Позивач подав пояснення по справі, у яких зазначає, що господарські операції з перевезення вантажу за договором договору № 12-08-11-1 від 12.08.2011 р. відображені у податкових накладних № 739 від 01.08.2014 р., № 583 від 16.09.2014 р. та № 613 від 16.09.2014 р.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

16.03.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва Товариство з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" подало заяву про зменшення позовних вимог, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС - Транс" заборгованості за надані послуги в розмірі 37 669, 00 грн. та штрафні санкції у сумі 29 336, 21 грн.

Разом з тим, як пояснив суду представник позивача та вбачається з тексту заяви фактично вимоги заявлені про стягнення боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Як вбачається із заяви Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" про зменшення розміру позовних вимог, останнім фактично зменшено заявлену до стягнення суму основного боргу та збільшено суми пені - 12 578 45 грн., 3 % річних - 1 321, 27 грн. та інфляційних втрат - 15 436, 49 грн.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3.10., 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. У разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. Господарським процесуальним кодексом України. зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, об'єднання позовних вимог, зміну предмета або підстав позову.

Тож, приймаючи до уваги, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" не суперечить вимогами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв її до розгляду та задовольнив, у зв'язку з чим даний спір вирішується, виходячи із нової ціни позову.

У судовому засіданні 16.03.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 18.03.2015 р.

У даному судовому засіданні представники сторін підтримали свої позиції.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 18.03.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВС - Транс" укладено договір № 12-08-11-1, за у мовами якого позивач зобов'язався на підставі заявок Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС - Транс" здійснювати перевезення вантажів.

Відповідно до п. 2.1. договору заявка має містити наступну інформацію: дата, час, місце завантаження, найменування вантажовідправника, найменування, характер вантажу, маса брутто, спосіб пакування, маршрут перевезення, ставка нетто за перевезення (вартість фрахту), місце розвантаження, тип (тент, рефрижератор) та об'єм замовленого напівпричепу. У разі розбіжностей умов заявки та умов договору застосовуються умови договору.

Відповідно до п.п. 2.4., 3.2. договору позивач зобов'язується після виконання перевезення надати відповідачу для розрахунків рахунок та товарно-транспортну накладну з відмітками про доставку вантажу. Відповідач проводить оплату протягом доби з моменту виставлення рахунку. Рахунок виставляється в день завантаження. Отримання рахунку підтверджується відміткою в реєстрі фірми агента відповідача або іншим письмовим підтвердженням.

Згідно з п. 4.6. договору за прострочення оплати рахунків відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення, за весь період прострочення.

Договір, відповідно до п. 7.6., вступає в силу з моменту його підписання сторонами, діє до 31.12.2011 р. та автоматично продовжується у разі відсутності заперечень сторін за три місяці до закінчення терміну дії даного договору.

В матеріалах справи міститься заявка № 07.07.2014 р. від 07.07.2014 р. на транспортування вантажу в міжнародному сполученні за маршрутом Італія-Україна 3-ма машинами.

Відповідно до вказаної заявки вартість перевезення становить 2 250 Євро за автомобіль в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України на дату митного оформлення в Києві.

Крім того, в матеріалах справи наявні засвідчені копії міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) № 043664, № 043695 та № 042770, що містять штампи Київської регіональної митниці від 28.07.2014 р., 11.09.2014 р. та 15.09.2014 р.

29.08.2014 р. позивач направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС - Транс", вказану в договорі № 12-08-11-1 від 12.08.2011 р. (04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 17 ж) рахунок на оплату № А від 01.08.2014 р.

26.092014 р. позивач направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС - Транс", вказану в договорі № 12-08-11-1 від 12.08.2011 р. (04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 17 ж) рахунки на оплату № А від 16.09.2014 р. та № А від 16.09.2014 р.

Вищевказані рахунки отримані представником відповідача 01.09.2014 р. та 29.09.2014 р. відповідно, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, засвідчені копії яких долучені до матеріалів справи.

Як встановлено судом, 22.02.2015 р. та 02.02.2015 р. відповідач перерахував на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" грошові кошти на загальну суму 83 937 грн. у якості оплати рахунків № А від 01.08.2014 р. та № А від 16.09.2014 р.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач стверджує, що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання щодо оплати послуг Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" з перевезення вантажу за договором № 12-08-11-1 від 12.08.2011 р., у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 37 669, 00 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Статтею 929 Цивільного кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Згідно зі ст. 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

В обґрунтування своїх заперечень, відповідач стверджує, що перевезення вантажу на підставі заявки № 07.07.2014 р. від 07.07.2014 р. здійснювалось не в межах договору № 12-08-11-1 від 12.08.2011 р., оскільки рахунки на оплату послуг виставлялись не на дату завантаження автомобілів та, крім того, ані заявка, ані міжнародні товарно-транспортні накладні, ані рахунки на оплату не містять посилань на вказаний договір.

З приводу наведеного суд відзначає, що за змістом ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документами, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, а також підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та фіксують факти здійснення господарських операцій є первинні документи.

При цьому, за правилами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, серед обов'язкових реквізитів первинного документа, який підтверджує здійснення господарської операції відсутнє посилання на договір, на підставі якого така операція здійснюється

При цьому, суд вважає за доцільне звернути увагу, що нормами чинного законодавства України не заборонено зазначення у первинних документів відповідного правочину, як підставі здійснення господарської операції, однак відсутність такого реквізиту, не має наслідком юридичну недійсність такого первинного документа.

Тож, оскільки перевезення вантажу, що обумовлене заявкою № 07.07.2014 р. від 07.07.2014 р. здійснювалось в період дії договору № 12-08-11-1 від 12.08.2011 р., та, при цьому, здійснена господарська операція відповідає предмету вказаного договору, суд дійшов висновку, що правовідносини сторін, які є предметом даного спору, регулюються саме договором № 12-08-11-1 від 12.08.2011 р.

Крім того, в матеріалах справи містяться засвідчені копії податкових накладних, з яких вбачається, що операції з перевезення вантажу за маршрутом Італія-Україна на суму, що заявлена до стягнення в межах даної справи, здійснювались саме за договором № 12-08-11-1 від 12.08.2011 р.

За таких обставин, посилання відповідача на те, що перевезення здійснювалось інших правових підставах, ніж договір № 12-08-11-1 від 12.08.2011 р., укладений у простій письмовій формі, спростовується вищенаведеним.

В той же час, суд відзначає, що встановлений у заявці № 07.07.2014 р. від 07.07.2014 р. порядок визначення гривневого еквіваленту суми оплати послуг на дату митного оформлення в Києві не суперечить умові договору № 12-08-11-1 від 12.08.2011 р. стосовно виставлення рахунку в день завантаження автомобіля, оскільки вказаний договір не містить умови щодо валюти виставленого рахунку.

Доказів, які б спростовували вищенаведені висновки суду, сторонами не надано.

Крім того, варто відзначити, що виставлені позивачем рахунки містять передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обов'язкові реквізити первинного документа та надають можливість ідентифікувати операцію, що піддягає оплаті та, при цьому, рахунки № А від 01.08.2014 р. та № А від 16.09.2014 р. фактично оплачені відповідачем.

Доказів оплати Товариством з обмеженою відповідальністю "АВС - Транс" рахунку № А від 16.09.2014 р. на час прийняття рішення у даній справі матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку що відповідачем порушено умови договору № 12-08-11-1 від 12.08.2011 р. щодо оплати послуг перевезення, а відтак - вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 37 669, 00 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 29 336, 21 грн., що за змістом позову включає в себе пеню у розмірі 12 578 45 грн., 3 % річних - 1 321, 27 грн. та інфляційних втрат - 15 436, 49 грн.

При цьому, нормативно обґрунтовуючи вимоги про стягнення штрафних санкцій, позивач посилається на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 230, 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

За змістом п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Водночас, враховуючи посилання позивача на норми ст. 625 Цивільного кодексу України та здійснення розрахунку за правилами наведеної статті Цивільного кодексу України, суд вважає за можливе застосувати вищевказані норми при вирішенні даного спору.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо оплати наданих послуг, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання та застосування відповідних штрафних санкцій.

Згідно розрахунку позивача за період з 03.09.2014 р. (дата виникнення заборгованості за відповідним платежем) до 16.03.2015 р. (дата, визначена позивачем самостійно) розмір пені становить 12 578 45 грн., 3 % річних - 1 321, 27 грн. та інфляційних втрат - 15 436, 49 грн.

Суд звертає увагу, що умовами договору № 12-08-11-1 від 12.08.2011 р. передбачено нарахування пені саме за увесь перед прострочення оплати.

Здійснивши перевірку правильності нарахування позивачем пені, 3 % річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" допущено помилку в методиці розрахунків за згідно розрахунку суду за визначений позивачем період розмір пені становить 9 128, 38 грн., 3 % річних - 937, 36 грн. та 11 368, 58 грн.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на послуги адвоката у розмірі 3 654, 00 грн. відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ч. 4 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг з договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи при відмові в позові покладаються на позивача.

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського кодексу України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2014 р. між адвокатом Опанасюком Андрієм Олександровичем та Товариством з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" укладено договір про надання правової допомоги № КТС 10/14, за умовами якого адвокат зобов'язався надати позивачу правову допомогу при підготовці позовних матеріалів з приводу стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС - Транс" заборгованості.

Крім того, в матеріалах справи міститься засвідчена копія видаткового касового ордеру від 10.02.2015 р. видачу адвокату Опанасюку Андрію Олександровичу гонорару за договором № КТС 10/14 від 17.10.2014 р. у розмірі 3 654, 00 грн.

Також, до справи долучено засвідчену копію свідоцтва про право Опанасюка Андрія Олександровича на зайняття адвокатською діяльністю № 845 від 01.12.2011 р.

При цьому, слід відзначити, що Опанасюк Андрій Олександрович приймав участь у судових засіданнях у даній справі у якості представника Товариством з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс".

Тож, приймаючи до уваги, що наявними у справі документами підтверджується понесення Товариством з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" витрат на послуги адвоката у даній справі, суд дійшов висновку, що зазначені витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариством з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС - Транс" (04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 23, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариством з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" (33027, м. Рівне, вул. Київська, 64-А, ) заборгованість у розмірі 37 669, 00 (тридцять сім тисяч шістсот шістдесят дев'ять грн. 00 коп.) грн., 9 128, 38 (дев'ять тисяч сто двадцять вісім грн. 38 коп.) грн. - пені, 3 % річних у розмірі 937, 36 (дев'ятсот тридцять сім грн. 36 коп.) грн. та 11 368, 58 (одинадцять тисяч триста шістдесят вісім грн. 58 коп.) грн. - інфляційних втрат, 1 204, 49 (одна тисяча двісті чотири грн. 49 коп.) грн. - судового збору та 3 223, 09 (три тисячі двісті двадцять грн. грн. 09 коп.) грн. - витрат на послуги адвоката.

3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 23.03.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.