ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Справа № 915/144/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик", вул. Леніна, 42, м. Київ, 02088

адреса для листування: вул. Колонічна, 7, м. Одеса, 65005

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 54001

про стягнення заборгованості за поставлений товар на суму 279 754, 08 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Нестерова Ірина Володимирівна, довіреність б/н від 31.12.2014 року;

від відповідача: представник не з'явився.

До господарського суду Миколаївської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за поставлений товар на суму 279 754, 08 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.02.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 10.03.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.03.2015 року відкладено розгляд справи на 24.03.2015 року.

В судовому засіданні 24.03.2015 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судовому засіданні 24.03.2015 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог представником позивача зазначено наступне.

ТзОВ «Баядера Логістик» поставило на адресу ФОП ОСОБА_3 товар - алкогольні напої в асортименті згідно видаткових накладних на загальну суму 413 012, 94 грн.

За період з 27.08.2014 року по 26.12.2014 року відповідачем здійснено часткове повернення товару на загальну суму 133 258, 86 грн., в зв'язку із чим сума боргу становить 279 754, 08 грн.

Станом на день звернення до суду заборгованість за поставлений товар складає 279 754, 08 грн., яка відповідно до ст. 202, 205, 509, 526, 610, 692 ЦК України та ст. 181, 193 ГК України підлягає стягненню.

Відповідач не скористався наданим йому ст. 22 ГПК України правом та в судові засідання повноважного представника не направив, письмового відзиву по суті спору не подав.

Ухвала про порушення провадження у справі від 05.02.2015 року, направлена на адресу відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 54001, повернута до суду поштовою установою із відміткою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (арк. справи 19-21).

Судом також встановлено, що згідно Спеціального Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцем проживання відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 є АДРЕСА_2, 54001 (арк. справи 40).

Отже, процесуальні документи суду направлялись на правильну адресу відповідача.

При цьому, судом враховано наступне.

Явка повноважних представників сторін та прокуратури не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року з останніми змінами від 10.07.14 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином відповідача про дату, час та місце судових засідань.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до п. 3.9.2 вищевказаної Постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності відповідача та/або його повноважного представника.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

На підставі усної домовленості позивач ТзОВ «Баядера Логістик» поставив відповідачу ФОП ОСОБА_3 товар (алкогольні напої в асортименті) згідно видаткових накладних на загальну суму 413 012, 94 грн. (арк. справи 8-12), а саме:

- видаткова накладна № 24201/23184 від 08.08.2014 року на суму 14 473, 74 грн.;

- видаткова накладна № 22973/22115 від 31.07.2014 року на суму 97 680, 00 грн.;

- видаткова накладна № 22823/22118 від 31.07.2014 року на суму 150 084, 00 грн.;

- видаткова накладна № 22889/22119 від 31.07.2014 року на суму 150 775, 20 грн.

Судом встановлено, що у видаткових накладних зазначено, що товар поставлено на підставі договору № 1211 від 12.11.2013 року. В судовому засіданні 10.03.2015 року представник позивача зазначив, що посилання у видаткових накладних на договір № 1211 від 12.11.2013 року свідчить про належність відповідного номеру певному клієнту в базі 1С. Будь-які письмові договори між сторонами не укладались, про що зазначено в протоколі судового засідання від 10.03.2015 року (арк. справи 37).

Отже, поставка товару відбулася на підставі вищезазначених видаткових накладних за усною домовленістю сторін, правовідносини носять характер поставки.

Факт вчинення операції підтверджується також поданими суду податковими накладними від 08.08.2014 року та від 31.07.2014 року (арк. справи 42-47), а також квитанції з Центрального порталу прийому звітності "МДЗ України", версія 2.2.2.12, які підтверджують факт реєстрації податкових накладних (арк. справи 33-36).

Судом також встановлено, що за період з 27.08.2014 року по 26.12.2014 року відповідачем ФОП ОСОБА_3 було частково повернуто позивачу ТзОВ «Баядера Логістик» товар на загальну суму 133 258, 86 грн., що підтверджується накладними про повернення товару, а саме:

- накладна № 2098 від 27.08.2014 року на суму 60 310, 08 грн.;

- накладна № 2558 від 20.10.2014 року на суму 14 157 грн.;

- накладна № 2707 від 18.11.2014 року на суму 3 162, 06 грн.;

- накладна № 2767 від 28.11.2014 року на суму 16 304, 76 грн.;

- накладна № 2823 від 08.12.2014 року на суму 31 328, 64 грн.;

- накладна № 2963 від 26.12.2014 року на суму 2 502, 72 грн.;

- накладна № 2964 від 26.12.2014 року на суму 5 493, 60 грн.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 279 754, 08 грн. (413 012, 94 грн. - 133 258, 86 грн.).

В подальшому 27.01.2015 року позивач ТзОВ «Баядера Логістик» направив відповідачу ФОП ОСОБА_3 вимогу про проведення оплати суми боргу в розмірі 279 754, 08 грн. (арк. справи 13). Докази направлення вимоги наявні в матерілах справи (арк. справи 14). Доказів направлення відповідачем відповіді на вказану вимогу суду не подано.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 ст. 205 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, поставка товару позивачем та його прийняття відповідачем свідчить про волю сторін до настання відповідних правових наслідків, що не суперечить вимогам ст. 205 ЦК України, ст. 181 ГК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.13 року з наступними змінами якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

В поданих суду видаткових накладних не вказано строку оплати отриманого товару, а відтак, відповідач зобов'язаний був оплатити товар після його прийняття, що відповідає положенням ст. 692 ЦК України.

Судом встановлено, що станом на день розгляду справи доказів оплати за отриманий товар відповідачем суду не подано, як і не спростовано факту наявності заборгованості.

Отже, порушення відповідачем господарського зобов'язання в частині оплати отриманого товару за видатковими накладними в сумі 279 754, 08 грн. є підставою для покладення на нього обов'язку по його оплаті.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами. Позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір в сумі 5 595, 08 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_3, 54001 (ІПН НОМЕР_1) на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик", вул. Леніна, 42, м. Київ, 02088; адреса для листування: вул. Колонічна, 7, м. Одеса, 65005 ():

- 279 754, 08 грн. (двісті сімдесят дев'ять тисяч сімсот п'ятдесят чотири грн. 08 коп.) - основного боргу;

- 5 595, 08 грн. (п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять грн. 08 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 24.03.2015 року.

Суддя Е.М. Олейняш