РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2015Справа №910/29494/14

За позовом Фізичної особи-підприємця Погребняка Сергія Олександровича

до Фізичної особи-підприємця Смишляєва Олексія Олександровича

про стягнення 32 036,58 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Качановська В.Ю. - довіреність б/н від 19.11.2014 року;

від відповідача: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Погребняк Сергій Олександрович звернулася до господарського суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Смишляєва Олексія Олександровича про стягнення 32 036,58 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо щомісячної закупівлі кави, повернення устаткування згідно умов Договору оренди устаткування №2726 від 22.10.2013 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь: 9 900,00 грн. - оціночна вартість машини для виготовлення кави, 15 610,40 грн. - суми заборгованості, 1 316,64 грн. - пені, 3 407,75 грн. -інфляційних втрат, 1 802,19 грн. - 20% річних, 1 827,00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.12.2014 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 10.02.2015 року.

28.01.2015 року через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла довідка по справі.

В судове засідання, призначене на 10.02.2015 року представник позивача з'явився, подав документи по справі, заяву про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

10.02.2015 року представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

Відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Суд вважав за необхідне задовольнити клопотання представника позивача з огляду на складність спору та відкласти розгляд справи на 10.03.2015 року.

В судове засідання 10.03.2015 року представник відповідача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Ухвали суду, позовна заява надсилались на всі відомі адреси, в тому числі на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 29.12.2014 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 10.03.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 10.03.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.10.2013 року між Фізичною особою-підприємцем Погребняк Сергієм Олександровичем (далі по тексту - орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Смишляєвим Олексієм Олександровичем (далі по тексту - відповідач, орендар) укладено Договір оренди устаткування №2726 (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) Орендодавець передає, а Орендар приймає на правах оренди машину для виготовлення кави (надалі іменоване "Устаткування"), яке буде використовуватися Орендарем в приміщенні, розташованому за адресою, вказаною в Акті приймання-передачі Устаткування (Додаток №1), що є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. 1.5. Договору, устаткування протягом усього строку оренди залишається власністю Орендодавця і не може бути відчужене Орендарем, передане у суборенду, позичку та користування третім особам, крім надання у користування особам, які перебувають у трудових відносинах з Орендарем. Устаткування не може бути переміщене в інші приміщення, які не визначені даним Договором або обтяжене іншим чином.

Згідно з п. 2.2. Договору, даний Договір укладений строком на 11 (одинадцять) місяців. Строк оренди Устаткування починає свій перебіг з дня, підписання Акта приймання-передачі Устаткування (Додаток №1). Договір вважається пролонгованим на кожний наступний строк (одинадцять місяців), якщо за 10 (десять) робочих днів до закінчення строку дії даного Договору Орендар не виявив бажання у письмовій формі його розірвати.

Відповідно до п. 2.3. Договору, договір може бути розірваний достроково за згодою Сторін та/або на вимогу однієї Сторони за умови письмового попередження іншої Сторони не менше ніж за 5 (п'ять) робочих днів до дати розірвання.

Згідно з п. 2.4. Договору, орендодавець має право відмовитись від Договору, та достроково розірвати його в односторонньому порядку письмово повідомивши про це Орендаря, не менше чим за 1 (один) робочий день до дати розірвання, в разі систематичного (двох- і більше разового) порушення Орендарем зобов'язань, передбачених п.п. 3.1. та п. З.2., а також п,п. 4.1.3.-4.1.5,, 4.1.7.-4.1.9 п.4.1. даного Договору.

Відмова Орендодавця відданого Договору та його розірвання не звільняє Орендаря від виконання всіх своїх зобов'язань за даним Договором (п. 2.5. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору, Орендар користується Устаткуванням за умови здійснення щомісячної закупівлі у Орендодавця не менше 8 кг (восьми кілограм) кави ТМ TORINO Italia (далі Іменований - "Товар") згідно товарного асортименту.

Згідно з п. 3.2. Договору, Орендар купує Товар у кількості визначеній п.3.1. Договору та здійснює оплату Товару на підставі виданих Орендодавцем відповідних документів готівкою або в безготівковому порядку на поточний рахунок Орендодавця не пізніше ніж до 1-го числа місяця, в якому буде використовуватись Устаткування.

Вартість 1 кг. кави з урахуванням знижок становить 150,10 грн., вартість 8 кг. кави - 1 200,80 грн.

Відповідно до п. 4.1.1. Договору, орендар несе повну матеріальну відповідальність за збереження отриманого ним Устаткування і за всю шкоду, заподіяну Устаткуванню Орендарем, особами, які перебувають у трудових відносинах з Орендарем або іншими особами.

Згідно з п. 4.1.6. Договору, після закінчення строку дії цього Договору або у випадках його дострокового розірвання на підставі п.п. 2.3.,2.4., п.п.4.1.2. п, 4.1. цього Договору, зобов'язаний протягом 2 (двох) календарних днів повернути Орендодавцеві Устаткування в стані не гірше первісного, але з урахуванням природного зносу, а також здійснити повний розрахунок з Орендодавцем відповідно до даного Договору. Устаткування вважається фактично переданим Орендодавцю з моменту підписання Сторонами Акта прийому-передачі (повернення) Устаткування, що є невід'ємною частиною даного Договору. Обов'язок підготовки Акта прийому-передачі (повернення) Устаткування лежить на Орендарі.

Факт передачі-приймання устаткування підтверджується підписаним між сторонами Актом приймання-передачі устаткування №2726 від 22.10.2013 року.

Згідно з Актом приймання-передачі устаткування №2726 від 22.10.2013 року, оціночна вартість устаткування - 9 900,00 грн.

Відповідно до п. 6.3. Договору, у разі втрати Устаткування або неповернення з інших причин Устаткування в строк та за умов, передбачених п. 4.1.6. даного Договору, Орендар зобов'язаний в термін 7 (сім) календарних днів виплатити Орендодавцеві повну оціночну вартість Устаткування, встановлену Актом приймання-передачі Устаткування (Додаток №1). За погодженням з Орендодавцем, Орендар може замінити Устаткування на аналогічне нове Устаткування.

Однак, як слідує з матеріалів справи, внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо щомісячної закупівлі кави, повернення устаткування, згідно умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі: 9 900,00 грн. - оціночна вартість машини для виготовлення кави, 15 610,40 грн. - суми заборгованості (зобов'язання щодо закупівлі кави за період з грудня 2013 року по грудень 2014 року), на підтвердження іншого суду не надано жодних доказів.

Листом №1121-14/1 від 21.11.2014 року позивач повідомив позивача про розірвання договору в зв'язку з систематичним невиконанням умов Договору (закупівлі кави), а також просив відповідача повернути орендоване устаткування та сплатити орендну плату (закупівля кави згідно п. 3.1. Договору). Однак вищевказаний лист залишився без відповіді, устаткування не було повернуто, заборгованість несплачена.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що Договір розірвано з 01.12.2014 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до с. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачеві у тимчасове платне користування устаткування на певний строк та за відповідну плату (закупівля 8 кг. кави) згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не закупляв щомісячно 8 кг. кави, також після розірвання Договору не повернув устаткування позивачу та має перед останнім заборгованість: 9 900,00 грн. - оціночна вартість машини для виготовлення кави, 15 610,40 грн. - суми заборгованості (зобов'язання щодо закупівлі кави за період з грудня 2013 року по грудень 2014 року)

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення: 9 900,00 грн. - оціночної вартості машини для виготовлення кави, 15 610,40 грн. - суми заборгованості, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення платежу та не повернув устаткування, а тому позивач, керуючись пунктами 6.1. Договору просить суд стягнути з відповідача 1 316,64 грн. - пені, 1 802,19 грн. - 20% річних.

Згідно з п. 6.1. Договору, у разі порушення (несвоєчасного виконання) зобов'язань, передбачених п. 3.2. цього Договору, Орендар сплачує Орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період порушення (прострочення) від суми заборгованості/несплати за кожний день, після встановленої даним Договором дати, а також 20 процентів річних від простроченої суми, Сторони домовляються, що строк позовної давності по стягненню пені за прострочення оплати буде становити 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення: 1 316,64 грн. - пені, 1 802,19 грн. - 20% річних, за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, нараховані відповідно до законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення платежу, а тому позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3 407,75 грн. -інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3 407,75 грн. -інфляційних втрат, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача .

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Смишляєва Олексія Олександровича (01021, м. Київ, Печерський район, вулиця Кловський Узвіз, будинок 24, квартира 168, реєстраційний номер картки платника податків ) на користь Фізичної особи-підприємця Погребняка Сергія Олександровича (09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Шевченка, будинок 97, квартира 32, реєстраційний номер картки платника податків ) 9 900 (дев'ять тисяч дев'ятсот) грн. 00 коп. - оціночна вартість машини для виготовлення кави, 15 610 (п'ятнадцять тисяч шістсот десять) грн. 40 коп. - суми заборгованості, 1 316 (одну тисячу триста шістнадцять) грн. 64 коп. - пені, 3 407 (три тисячі чотириста сім) грн. 75 коп. - інфляційних втрат, 1 802 (одну тисячу вісімсот дві) грн. 19 коп. - 20% річних, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 13.03.2015 року.