ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р. Справа № 914/4025/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Марка Р.І

суддів Желіка М.Б

Орищин Г.В.

при секретарі судового засідання Греділь М.І.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Пилипяк В.Р. (представник за довіреністю №8/10-1 від 05.01.2015р.)

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Міністерства юстиції України б/н від 02.02.2015 року (вх. № 01-05/697/15 від 10.02.2015р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 27.01.2015р.

у справі № 914/4025/14, суддя Козак І.Б.

за позовом Міністерства юстиції України, м. Київ

до відповідача Державного підприємства "Львіввугілля", Львівська область, Сокальський район, м. Сокаль

за участю у справі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної казначейської служби України, м. Київ

за участю у справі третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, м. Львів

про відшкодування збитків, завданих державному бюджету України в сумі 30906,53грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 27.01.2015р. у справі № 914/4025/14 (суддя Козак І.Б.) відмовлено в задоволенні позову Міністерства юстиції України до Державного підприємства "Львіввугілля" за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державної казначейської служби України та за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про відшкодування збитків, завданих державному бюджету України в сумі 30906,53грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 27.01.2015р. у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції при винесенні даного рішення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права., а саме, скаржник вважає, що шкода державі Україна була заподіяна саме протиправною поведінкою ДП "Львіввугілля" за наявністю вини.

В підтвердження своєї позиції скаржник покликається на норми ст.ст.43 та 124 Конституції України, ст.116 Кодексу Законів про працю України, згідно яких обов'язок товариства полягав у своєчасній виплаті заявнику заробітної плати та у виконанні судового рішення, винесеного на користь заявника, порушення яких відповідачем і призвело до заподіяння державі Україна матеріальної шкоди.

Відповідач правом, наданим йому ст.96 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не подав. Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції підставним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 27.01.2015р. без змін.

В судове засідання 10.03.2015 р. скаржник явку повноважного представника не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали суду від 02.03.2015.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача в судове засідання 10.03.2015 р. явку повноважних представників не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвали суду від 02.03.2015р. та від 27.02.2015р. відповідно.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду від 13.02.2015р. явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, позивач належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, а, відтак, не був позбавлений конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, клопотань про відкладення розгляду справ до суду не поступало, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представника позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 10.03.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, який підтримав свою позицію, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 16.02.2004 року у справі №2-246 позов Мулявки М.М. задоволено частково, вирішено стягнути з Державного підприємства "Львіввугілля" на користь Мулявки М.М. 42000,00 грн. моральної шкоди та в користь держави 2100,00 грн. державного мита.

Відповідачем вказане рішення тривалий час не виконувалось і лише 06.11.2008 року було виконано повністю, що підтверджується платіжним дорученням від 06.11.2008 року №445 на суму 42000,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Львівської області 30.12.2005 року винесено постанову про зупинення зведеного виконавчого провадження №14/В-4 з виконання виконавчих документів щодо стягнення з ДП "Львіввугілля" на користь фізичних, юридичних осіб, Пенсійного фонду та держави боргу на загальну суму 26022248,00 грн. до закінчення терміну дії процедури погашення заборгованості ДП "Львіввугілля", визначеного Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Отже, рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 16.02.2004 року у справі №2-246 було виконано з порушенням строків, встановлених законодавством, що стало підставою для звернення Мулявки М.М. із заявою в порядку ст. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини рішенням від 26 липня 2012 року у справі "Харук та інші проти України" встановив невиконання рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16.02.2004 року більше трьох років та порушення пункту 1 статті 6 (право на справедливий суд) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Протоколу N1 (захист власності) до цієї конвенції та зобов"язав державу Україна сплатити заявнику 3 000 євро справедливої сатисфакції.

Підставою прийняття такого рішення Європейським судом з прав людини, вказана та обставина, що заявники не домоглися виконання рішень у встановлений строк через невжиття владою конкретних бюджетних або регуляторних заходів, введення мораторію на вилучення та продаж майна, що належить державним або контрольованим державою підприємствам, а також бездіяльність державних виконавців (пункт 9. рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2012 року у справі "Харук та інші проти України).

Рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2012 року у справі "Харук та інші проти України було виконано за рахунок Державного бюджету, що підтверджено платіжним дорученням від 11.10.2012 р. № 2181 про перерахунок заявнику з Державного бюджету України суми 30906,53 грн. відшкодування шкоди.

Згідно ч.4 ст.9 Закону України від 23.02.2006р. № 3477 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" орган представництва, яким відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2006р. № 784 є Міністерство юстиції України, зобов'язаний протягом трьох місяців з моменту, визначеного в ч.4 ст.8 даного закону, звернутись до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування.

Ч.1 ст.1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За аналізом вищенаведених правових норм, вбачається, що держава Україна в особі Міністерства юстиції України, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Однак, як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалі справи, позивачем не подано доказів наявності вини ДП "Львіввугілля" у тривалому невиконанні органами державної влади України рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16.02.2004 року у справі № 2-246, винесеного на користь Мулявки М.М., та причинного зв'язку між діями ДП "Львіввугілля" і моральною шкодою, заподіяною органами державної влади України внаслідок тривалого невиконання згаданого судового рішення.

При цьому колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що правова позиція зі спірних правовідносин викладена в постанові Верховного Суду України від 20.12.2010 року № 3-59гс10 у справі № 20/21, яка, в силу статті 11128 Господарського процесуального кодексу України, є обов'язковою як для всіх судів України, так і для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить норму права, неоднакове застосування якої було підставою для прийняття Верховним Судом України вказаної постанови.

Отже, оскаржуване рішення місцевого господарського суду відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

1. В задоволенні апеляційної скарги апеляційної скарги Міністерства юстиції України б/н від 02.02.2015 року на рішення господарського суду Львівської області від 27.01.2015р. в справі за номером 914/4025/14 відмовити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 27.01.2015р. в справі за номером 914/4025/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлено 12.03.2015р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.