ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. Справа № 907/954/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Давид Л.Л.

Зварич О.В.

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Радь І.І. - представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача-1: Авєріна Л.О.- представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Комплекс", б/н від 30.12.2014

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 15.12.2014 (суддя Якимчук Л.М.)

у справі № 907/954/14

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Комплекс", м. Ужгород

до відповідача 1: товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитне брокерське агентство", м. Київ

до відповідача 2: товариства з обмеженою відповідальністю " Торгово-промисловий центр", м. Ужгород

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: приватного акціонерного товариства "Терра Банк" в особі Відділення № 39, м. Ужгород

про стягнення 28 999, 45 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Комплекс" звернулось до відповідача 1 товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитне брокерське агентство" та до відповідача 2 товариства з обмеженою відповідальністю " Торгово-промисловий центр" з позовом про солідарне стягнення збитків в сумі 28 999, 45 грн. Позов заявлено на підставі договору № 190214-2 на проведення незалежної оцінки майна від 19.02.2014 та договору поруки від 01.03.2014.

Ухвалою місцевого господарського суду від 28.10.2014 залучено до участі у справі ПАТ «Терра Банк» в особі відділення № 39 в м. Ужгород як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 15.12.2014 у справі № 907/954/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що авансове перерахування коштів не є такими втратами позивача, які мають компенсуватись шляхом відшкодування збитків, отже позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - ТОВ "Агро Комплекс" звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 15.12.2014, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, покликається на те, що ненадання звіту про оцінку відповідачем-1, зумовило унеможливлення укладення договору застави ПАТ «Терра банк» та позивачем, відтак протиправна бездіяльність є фактичною причиною понесення збитків, оскільки позивач не одержав прибуток (втрачена вигода) на який мав право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання.

Крім того, вказує на недопустимість електронного листування як доказу у справі.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.01.15 у складі колегії суддів: головуючий суддя: Юрченко Я.О., судді Зварич О.В., Хабіб М.І. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 10.02.15.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 09.02.2015 у зв'язку з перебуванням судді Зварич О.В. у відпустці, у склад судової колегії внесено зміни, замість судді Зварич О.В. введено суддю Давид Л.Л.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалі суду від 10.02.15

У зв'язку з перебуванням судді Хабіб М.І. у відпустці, розпорядженням голови суду від 16.03.2015 у склад судової колегії для розгляду даної справи внесено зміни, замість судді Хабіб М.І. введено суддю Зварич О.В.

17 березня 2015 року відповідач 2, скориставшись правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що вимога про солідарне стягнення до відповідача 2 є безпідставною, оскільки відповідно до п. 3.5 договору поруки, у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором у строк до 30.03.2014 кредитор має право протягом 10-ти календарних днів з цієї дати звернутись з вимогою про виконання зобов'язань до поручителя. Якщо зазначена в цьому пункті вимога не буде пред'явлена у строк до 10 квітня 2014 року, порука вважається припиненою.

Щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача-1, зазначає про обґрунтованість такої вимоги.

В даному судовому засіданні представник позивача (скаржника) підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 15.12.2014 та прийняти нове судове рішення, яким задоволити позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів завданих йому збитків у сумі 28 999, 45 грн.

Представник відповідача-1 заперечила проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просила залишити рішення місцевого господарського суду з підстав його законності та обґрунтованості без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-2 та третя особа явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, причини неявки суду не повідомили.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача-1, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 15.12.14 у справі № 907/954/14 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 лютого 2014 року позивач (замовник) та відповідач (оцінювач) уклали договір № 190214-2 на проведення незалежної оцінки майна (надалі - договір), відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а оцінювач приймає на себе зобов'язання по виконанню робіт по незалежній оцінці майна замовника, а саме, будівля елеватору (надалі об'єкт оцінки), що розташований за адресою: Тернопільська обл., Теребовлянський р-н, смт. Дружба, вул. Лесі Українки, б. 7ф.

Відповідно до п. 1.2 договору, метою проведення оцінки є визначення ринкової вартості об'єкту оцінку (будівля елеватору) для укладення договору застави в ПАТ „Терра банк".

У пункті 1.4. договору вказано, що за результатом виконання робіт з даного договору є висновок про вартість об'єкта оцінки у формі звіту про незалежну оцінку в кількості одного екземпляру. Звіт про незалежну оцінку передається оцінювачем замовнику на підставі акта приймання-передачі.

Вартість робіт, зазначених у п. 1.1 договору становить 20 000, 00 грн.

Замовник зобов'язується протягом трьох банківських днів з дня підписання даного договору сплатити на користь оцінювача передоплату у розмірі 20 000, 00 грн., в тому числі ПДВ - 3 333, 33 грн. Передоплата поверненню не підлягає.

Згідно з п. 2.2 договору розрахунки за договором здійснюються в українській національній валюті гривні, у безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок оцінювача (п. 2.1 договору).

Відповідно до п.3.1 оцінка об'єкта проводиться станом на „20" лютого 2014 року.

Пунктами 3.2 та 3.3 встановлено, що початком виконання робіт по цьому договору вважається дата підписання цього договору, а також виконання п.2.2. договору і надання документів та інформації згідно п.4.3.

Роботи по даному договору виконуються на протязі 10 робочих днів з моменту виконання п.3.2.

Згідно п.3.4. строк виконання робіт продовжується на кожен день затримки надання документації для проведення незалежної оцінки.

Право та обов'язки сторін встановлено розділом 4 договору.

Договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов'язань за даним договором (п. 7.3. договору).

На виконання умов п. 2.1. договору, відповідач 1 надіслав позивачу рахунок на здійснення позивачем передоплати № КБ-00000298 від 19.02.2014.

В свою чергу, позивач, в порушення умов договору, а саме п. 2.1 оплатив його лише 11.03.2014, про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення № 18 від 11.03.2014 на суму 20 000, 00 грн.

Як вбачається з пояснень відповідача-1, такий вказує, що роботи виконано своєчасно, з врахування положень договору, що строк виконання робіт продовжується на кожен день затримки надання документації для проведення незалежної оцінки та здійснення передоплати. Документи, які необхідні були для роботи позивач направляв йому з 18 лютого по 28 березня 2014 року, а належним чином завірені документи не надані йому до цього часу. Звіт був готовий 09.04.2014 про що він проінформував представника позивача.

У підтвердження зазначеного відповідач 1 надав суду Звіт про незалежну оцінку майна комплексу будівель, споруд та обладнання елеватору ТОВ „Агро комплекс", розташованих за адресою: Тернопільська обл., Теребовлянський район, смт. Дружба, вул. Лесі Українки, 7ф, який міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналогічні способи захисту порушеного права передбачено і ст. 20 ГК України, частиною 2 якої врегульовано, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Вказаний вище перелік способів захисту не є вичерпним, однак у разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення. Тобто, позивач повинен обрати саме такий спосіб захисту, який відповідає характеру порушення.

Позивачем обрано спосіб захисту шляхом стягнення збитків.

Згідно з приписами частини першої статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

В силу частини 2 статті 22 ЦК України збитками є: втрати. яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, відповідно до частини 2 цієї норми, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків унаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Відповідно до статті 218 ГК України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої статтею 224 ГК України, є правопорушення, що включає певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки, причинний зв'язок між ними, вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Отже, з викладеного вбачається, що сплачений аванс, не входить до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення.

З огляду на викладене, позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав, відтак, місцевий господарський суд правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Посеред іншого, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено, що ним зроблені або мають бути зроблені витрати, які пов'язуються з відновленням порушеного права (реальні збитки), та, що заявлена до стягнення сума є упущеною вигодою чи вартістю додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, документально не підтверджені, відтак не можуть слугувати підставою для його скасування чи зміни.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували правомірність та підставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Закарпатської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Закарпатської області від 15.12.2014 у справі № 907/954/14 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 19.03.2015

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Зварич О.В.