ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

10 березня 2015 року Справа № 9/332/05

За скаргою (стягувач): Публічного акціонерного товариства
«Миколаївобленерго»
54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40

Орган, дії якого оскаржуються: Головне управління юстиції у Миколаївській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області
54020, м. Миколаїв, вул. Декабристів, 41/23, офіс 800

Боржник: Військова частина НОМЕР_1
54056, м. Миколаїв, пр. Миру, 62-А

Про: скарга на дії органу Державної виконавчої служби по виконанню рішення господарського суду від 08.12.2005 року.

Суддя О.Г. Смородінова
ПРЕДСТАВНИКИ:
Від стягувача: Мотін О.М., за довіреністю;
Від ВПВР УДВС ГУЮ: Сазонов Д.К., за довіреністю;
Від боржника: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:
13 лютого 2015 року до господарського суду Миколаївської області від ПАТ «Миколаївобленерго» надійшла скарга за № 01/28-1068 від 13.02.15 р., в якій стягувач просить суд: поновити строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.10.2014 р. ВП № 43621212; визнати неправомірними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Миколаївській області щодо закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню дублікату наказу господарського суду Миколаївської області № 9/332/05 від 19.12.2005 р. про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ВАТ енергопостачальна компанія «Миколаївобленерго» 23460,38 грн. боргу; визнати недійсною постанову про закінчення виконавчого провадження від 17.10.2014 р. ВП №43621212 по дублікату наказу господарського суду Миколаївської області № 9/332/05 від 19.12.2005 р.
Також, 13.02.2015 року до господарського суду Миколаївської області від ПАТ «Миколаївобленерго» надійшла скарга за № 01/28-1066 від 13.02.15 р., в якій стягувач просить суд: поновити строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.10.2014 р. ВП № 43621145; визнати неправомірними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Миколаївській області щодо закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню дублікату наказу господарського суду Миколаївської області № 9/332/05 від 19.12.2005 р. про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ВАТ енергопостачальна компанія «Миколаївобленерго» 234,60 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат по оплаті ІТЗ; визнати недійсною постанову про закінчення виконавчого провадження від 17.10.2014 р. ВП №43621145 по дублікату наказу господарського суду Миколаївської області № 9/332/05 від 19.12.2005 р.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що відповідно до всіх відповідей, які містяться в матеріалах виконавчого провадження, відсутнє підтвердження про ліквідацію (припинення) військової частини А-1739.

Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Миколаївській області відзиви на скарги заявника не надав. Але, 10.03.15 р. скерував до суду копії матеріалів виконавчих проваджень ВП №43621212 та ВП №43621145.
В судовому засіданні представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Миколаївській області усно заперечує на скарги, просить суд відмовити в їх задоволенні.

Боржник вимоги ухвали суду не виконав, свого представника в судове засідання не направив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка канцелярії на зворотній стороні судової ухвали.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.
Отже, дослідивши матеріали судової справи та виконавчого провадження, проаналізувавши обставини, на які посилається скаржник, вислухавши учасників судового процесу, суд дійшов висновку про задоволення надходжених скарг виходячи з наступного.
Відповідно до змісту ч.1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані відповідними особами протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли цим особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.
Матеріали судової справи № 9/332/05 свідчать, що 08.12.2005 року господарським судом Миколаївської області було прийнято рішення за позовом ВАТ ЕК Миколаївобленерго (в особі філії м. Миколаєва) до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості у сумі 23460,38 грн., яким позовні вимоги стягувача були задоволені повністю та стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» - 23460,38 грн. боргу; 234,60 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат по оплаті за інформаційно-технічні послуги по забезпеченню судового процесу.
На виконання рішення суду, 19.12.2005 р. стягувачу були видані відповідні накази.
04.12.2012 року, на підставі заяви стягувача, господарський суд Миколаївської області виніс ухвалу про видачу у справі № 9/332/05 дублікатів наказів від 19.12.2005 р.
Заява про примусове виконання судового рішення була надана стягувачем до ДВС 04.06.2014 року.
По рішенню суду в справі № 9/332/05 боржником виступає державна установа Військова частина НОМЕР_1 .

Як вбачається з матеріалів виконавчих проваджень, 06.06.2014 р. старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Миколаївській області виніс постанови (реєстраційні номери виконавчих проваджень ВП № 43621145 та ВП № 43621212) за якими відкрив виконавчі провадження з примусового виконання наказів № 9/332/05 виданих 19.12.2005 року.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.
Матеріали виконавчих проваджень свідчать, що державним виконавцем з виконання судового рішення здійснювались наступні дії:
1) Так, в матеріалах справи міститься відповідь № від 12.08.14 р. Державної податкової служби України на запит виконавця про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями з якої вбачається, що юридична особа () ліквідована (припинена).
2) Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 15.08.14 р. Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців записів не знайдено.
3) 19.08.14 р. старший державний виконавець звертався з запитом № 02.1-24/4923 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив підтвердити або спростувати факт ліквідації (припинення) військової частини НОМЕР_1 та надати належним чином оформлені копії документів, що підтверджують зазначені обставини.
У відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 було зазначено, що документів (витяги з наказів, директив Міністерства оборони України та Генерального штабу) про розформування (ліквідації) військової частини НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило.
4) В подальшому, 10.09.14 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Миколаївській області було здійснено запит за № 02.1-24/5442 до Департаменту відчуження військового майна Міністерства оборони України також з проханням підтвердити або спростувати факт ліквідації (припинення) військової частини НОМЕР_1 та надати належним чином оформлені копії документів, що підтверджують зазначені обставини.
На вищевказаний запит Департамент відчуження військового майна Міністерства оборони України надав відповідь за № 290/1/3461 від 19.09.14 р., яким повідомив, що в Департаменті відчуження військового майна Міністерства оборони України відсутня інформація щодо військової частини НОМЕР_1 .

Як стверджує в судовому засіданні представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Миколаївській області, саме на підставі вищенаведених документів, останнім 17.10.2014 р. і були винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП № 43621212 та ВП № 43621145.
Постанови мотивовані тим, що ліквідовано юридичну особу сторони виконавчого провадження, а саме: боржника Військову частину НОМЕР_1 .
При прийнятті оскаржуваних постанов від 17.10.2014 р. про закінчення виконавчого провадження старший державний виконавець керувався п. 3 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Перелік підстав для закінчення виконавчого провадження наведений у ст.49 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.
Згідно зі ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно ж до ч. 1 ст. 67 Закону України "Про виконавче провадження" у разі злиття, приєднання, поділу, виділу, перетворення боржника - юридичної особи стягнення за виконавчими документами звертається на кошти та інше майно тієї юридичної особи, на яку відповідно до закону покладено відповідальність за зобов`язаннями боржника - юридичної особи.
Дослідивши обставини скарги, оцінивши відповідно до ст. 43 ГПК України надані докази, суд дійшов висновку що оскаржувані постанови від 17.10.2014 року про закінчення виконавчого провадження (реєстраційні номери виконавчих проваджень ВП 43621145 та ВП 43621212) прийняті старшим державним виконавцем передчасно, а отже - безпідставно в порушення вимог діючого законодавства, виходячи з такого:
Відповідно до ст. 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням державного органу, прийнятим у випадках, передбачених законом. Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.
За змістом ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен був встановити по даній справі не лише факт ліквідації юридичної особи - боржника, а й з`ясувати наявність чи відсутність правонаступника цієї сторони виконавчого провадження.
Відповідно до приписів пунктів 1 та 2 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.
Відповідні ж запити до компетентних органів державним виконавцем здійснені не були.
Таким чином, беручи до уваги вищенаведені норми та факти, з наданих відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Миколаївській області доказів не вбачається, що старшим державним виконавцем було вчинено всіх необхідних дій, для того, щоб встановити достовірність інформації щодо, по-перше, дійсної ліквідації (припинення) Військової частини А-1739 а, по-друге, допуску правонаступництва цієї особи для здійснення в подальшому певних дій, яких вимагають приписи ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо поновлення строку на оскарження постанов про закінчення виконавчого провадження від 17.10.2014 р. суд зазначає наступне:
Оскільки ознайомлення скаржником з матеріалами виконавчого провадження, а отже з оспорюваними постановами, відбулось 04.02.2015 р., скарги ж на ці постанови надійшли до суду 13.02.2015 р., то стягувачем не було пропущено строк звернення до суду з відповідними скаргами.

Отже, на підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 43, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скарги ПАТ «Миколаївобленерго» № 01/28-1066 та № 01/28-1068 від 13.02.15 р. на дії органу ДВС по справі № 9/332/05 задовольнити.
2. Визнати неправомірними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Миколаївській області щодо закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню дублікату наказу господарського суду Миколаївської області № 9/332/05 від 19.12.2005 р. про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ВАТ енергопостачальна компанія «Миколаївобленерго» 23460,38 грн. боргу.
3. Визнати недійсною постанову про закінчення виконавчого провадження від 17.10.2014 р. ВП №43621212 по дублікату наказу господарського суду Миколаївської області № 9/332/05 від 19.12.2005 р.
4. Визнати неправомірними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Миколаївській області щодо закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню дублікату наказу господарського суду Миколаївської області № 9/332/05 від 19.12.2005 р. про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ВАТ енергопостачальна компанія «Миколаївобленерго» 234,60 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат по оплаті ІТЗ.
5. Визнати недійсною постанову про закінчення виконавчого провадження від 17.10.2014 р. ВП №43621145 по дублікату наказу господарського суду Миколаївської області № 9/332/05 від 19.12.2005 р.

Суддя О.Г.Смородінова