КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. Справа№ 910/23037/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Копитової О.С.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Карпюк О.С.

представника відповідача - Саламов О.В. (дов. від 21.11.2014),

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014

у справі № 910/23037/14 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

до Державної служби інтелектуальної власності України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1) ОСОБА_3,

2) ОСОБА_4,

3) ОСОБА_5,

4) ОСОБА_6,

5) ОСОБА_7

про визнання деклараційних патентів на корисні моделі недійсними

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 у справі № 910/23037/14 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 у справі № 910/23037/14, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 10.02.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 розгляд справи було відкладено на 17.03.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які брали участь в судовому засіданні під час розгляду справи, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 154 Господарського кодексу України відносини, пов'язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються Господарським кодексом України та іншими законами.

До відносин, пов'язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 ЦК України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 155 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ч. 1 ст. 420 ЦК України, зокрема, належать корисні моделі.

Закон України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" (далі - Закон) визначає, що винахід (корисна модель) - результат інтелектуальної діяльності людини в будь-якій сфері технології.

Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 6 Закону, об'єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому (якій) надається згідно з цим Законом, може бути:

продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослини і тварини тощо);

процес (спосіб), а також нове застосування відомого продукту чи процесу.

Пріоритет, авторство і право власності на корисну модель засвідчуються деклараційним патентом.

Строк дії деклараційного патенту на корисну модель становить 10 років від дати подання заявки до Установи.

Обсяг правової охорони, що надається, визначається формулою винаходу (корисної моделі). Тлумачення формули повинно здійснюватися в межах опису винаходу (корисної моделі) та відповідних креслень.

З матеріалів справи вбачається, позивач є власником деклараційних патентів на корисні моделі:

- Деклараційний патент на корисну модель № 17192 від 15.09.2006 року (відцентрований насос), виданий Державним департаментом інтелектуальної власності, про що зроблено публікацію в бюлетені № 9, 2006 р. (далі - Патент № 17192);

- Деклараційний патент на корисну модель № 38713 від 12.01.2009 року (з'єднувальна муфта), виданий Державним департаментом інтелектуальної власності, про що зроблено публікацію в бюлетені № 1, 2009 р. (далі - Патент № 38713);

- Деклараційний патент на корисну модель № 41441 від 25.05.2009 року (двохопорний дуттьовий вентилятор) , виданий Державним департаментом інтелектуальної власності, про що зроблено публікацію в бюлетені № 10, 2009 р. (далі - Патент № 41441);

Згідно п. 2.1. ч. 2 Положення про Державний реєстр патентів України на винаходи, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 12.04.2001 № 291, право власності позивача на вищезазначені патенти підтверджується міжнародним цифровим кодом (73) для ідентифікації бібліографічних даних (ІНІД) відповідно до стандарту ВОІВ ST. 9, що міститься на описах до патентів на корисні моделі, які є невід'ємною частиною патенту.

Авторами запатентованих корисних моделей згідно міжнародного цифрового коду (72) для ідентифікації бібліографічних даних (ІНІД) відповідно до стандарту ВОІВ ST. 9, що міститься на описах до патентів на корисні моделі, які є невід'ємною частиною патенту, є треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

На підставі звернення позивача та згідно п. 2 ст. 33 Закону, Державним підприємством «Український інститут промислової власності» були проведені експертизи запатентованих корисних моделей.

Згідно висновку експертизи від 19.05.2014 № 10539/ЗУ/14 корисна модель «відцентрований насос» за деклараційним патентом № 17192 визнана такою, що не відповідає умовам патентоздатності, а саме: не є новою, не є промислово придатною.

За висновком експертизи від 19.05.2014 № 10497/ЗУ/14 корисна модель «з'єднувальна муфта» за деклараційним патентом № 38713 визнана такою, що не відповідає умовам патентоздатності, а саме: не є новою.

У відповідності до висновку експертизи від 27.06.2014 № 13723/3у/14 корисна модель «двохопорний дуттьовий вентилятор» за деклараційним патентом № 41441 визнана такою, що не відповідає умовам патентоздатності, а саме: не є новою.

Вважаючи, що корисні моделі, які захищені патентами №№ 17192, 38713, 41441, не відповідають умовам патентоздатності, позивач звернувся із даним позовом на підставі ч. 2 ст. 33 Закону. При цьому, в обґрунтування порушення своїх прав, позивач послався на обставини неможливості визнання недійсним патенту в іншому порядку, ніж судовому, зважаючи на відсутність такого права у Державної служби інтелектуальної власності України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на недоведеність порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача та пропуск строку позовної давності при зверненні із даним позовом.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 33 Закону патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 33 Закону з метою визнання деклараційного патенту недійсним будь-яка особа може подати до Установи клопотання про проведення експертизи запатентованого винаходу (корисної моделі) на відповідність умовам патентоздатності. За подання клопотання сплачується збір.

Згідно частини 2 статті 7 Закону корисна модель відповідає умовам патентоздатності, якщо вона є новою і промислово придатною.

Винахід (корисна модель) визнається новим, якщо він не є частиною рівня техніки. Об'єкти, що є частиною рівня техніки, для визначення новизни винаходу повинні враховуватися лише окремо (ч. 3 ст. 7 Закону).

Рівень техніки включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету (ч. 4 ст. 7 Закону).

Як було встановлено вище, корисні моделі, які захищені патентами №№ 17192, 38713, 41441, не відповідають умовам патентоздатності, що підтверджується висновком експертизи від 19.05.2014 № 10539/ЗУ/14, висновком експертизи від 19.05.2014 № 10497/ЗУ/14, висновком експертизи від 27.06.2014 № 13723/3у/14 відповідно.

Отже, належними доказами (висновками експертної установи) підтверджено наявність обставин невідповідності корисних моделей, належних позивачеві, умовам патентоздатності відповідно до положень Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», що є підставою для визнання недійсним оспорюваний деклараційних патентів №№ 17192, 38713, 41441 згідно п. «а» ч. 1 ст. 33 Закону.

Разом з тим, позов про визнання патенту недійсним може подати будь-яка особа, яка вважає, що відповідний патент порушує її права та охоронювані законом інтереси. Коло таких осіб (крім сторін договору) з'ясовується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та норм права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. При цьому слід враховувати тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», наведене в пункті 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання. Кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів.

У рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004 зазначено, що виходячи зі змісту ч.1 ст. 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Як зазначено Конституційним судом України, види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними.

Для розуміння поняття охоронюваний законом інтерес важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів. Певною конфліктністю характеризуються і охоронювані законом та правом інтереси акціонера і акціонерного товариства, учасника товариства і самого товариства.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Тобто, необхідними умовами захисту прав та охоронюваних інтересів особи, яка звертається до суду, є їх порушення або невизнання зі сторони іншої особи.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів відзначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення чи оспорення відповідачем будь-яких законних прав чи охоронюваних інтересів позивача у зв'язку з наданням правової охорони корисним моделям за патентами №№ 17192, 38713, 41441.

При цьому, посилання на не визначення у законодавстві інших способів визнання недійсними правоохоронних документів у сфері права інтелектуальної власності ніж судовий не може вважатись порушенням охоронюваних законом інтересів позивача зі сторони відповідача, враховуючи, що останнім не порушено будь-яких особистих немайнових або майнових прав Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча».

Відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції було заявлено про наслідки пропуску позивачем строку позовної давності.

Згідно зі статтею 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (п. 1).

Отже, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи і перш ніж її застосовувати суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості (зазначена правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Оскільки, як місцевим господарським судом, так і судом апеляційної інстанції було встановлено, що права чи охоронюваний законом інтерес позивача у спірних правовідносинах порушені не були, то відсутні підстави для застосовування до даних правовідносин позовної давності.

Згідно ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 у даній справі відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 у справі № 910/23037/14 залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.С. Копитова

О.М. Остапенко