ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2015 р.Справа № 922/83/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Пак-Сервіс", м.Бровари
до Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", м. Дніпропетровськ (1-й відповідач) , та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Енергоспецбуд", м. Харків (2-й відповідач)
про визнання недійсними договорів
за участю представників сторін:

позивача - Лабузна С.В., дов. б/н від 25.02.14 р.;

1-го відповідача - не з'явився;

2-го відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Пак-Сервіс", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить визнати недійсним договір поруки від 08.02.2012 № 08/02/2012-П/1 з подальшими змінами, оформленими додатковою угодою № 1 від 28 січня 2013 року, укладеного між позивачем, Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (1-й відповідача) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Енергоспецбуд" (2-й відповідач) задля забезпечення кредитних зобов'язань 2-го відповідача перед Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" за кредитним договором № 08/02/2012-КЛВ від 08.02.2012 року з подальшими змінами від 28 січня 2013 року. Крім того, позивач просить визнати недійсним договір застави № 08/02/2012-3/1 від 08.02.2012, з подальшими змінами, оформленими додатковою угодою № 1 від 28 січня 2013 року, укладеного між позивачем, Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (1-й відповідача) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Енергоспецбуд" (2-й відповідач) задля забезпечення кредитних зобов'язань 2-го відповідача перед Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" за кредитним договором № 08/02/2012-КЛВ від 08.02.2012 року з подальшими змінами від 28 січня 2013 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що учасник загальних зборів, які стали підставою для укладення спірних договорів, Лозовий І.М., не мав жодної інформації стосовно вказаних зборів учасників позивача та протокол № 11/10-12-01 від 22.12.12 р. не підписував.

Ухвалою господарського суду від 03.03.15р., за клопотанням позивача, строк розгляду справи подовжено по 20.03.15 р.

26.01.15 р. 1-й відповідач надав відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що спірні договори від імені позивача були підписані його директором - Лісницьким А.О., який мав всі необхідні на то повноваження, закріплені в Статуті позивача. В доповненнях до відзиву 1-й відповідач також зазначив, що акт огляду майна, що знаходиться в заставі, підписаний директором позивача, свідчить про схвалення правочину останнім в розумінні ст. 241 ЦК України.

03.03.15 р. 2-й відповідач надав відзив, в якому також проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що посадові особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Енергоспецбуд" не мають будь-якого відношення до оформлення та підписання протоколів загальних зборів позивача, обставини їх складання та підписання - невідомі. Проте, учаснику загальних зборів ТОВ "Укр-Пак-Сервіс" Лозовому І.М. про спірні договори поруки та застави було відомо з дня їх укладання і будь-яких зауважень з цього приводу ним не заявлялось, як і позивачем.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, через канцелярію суду надав додаткові пояснення, в яких зазначив, що 16 травня 2011 року загальними зборами учасників позивача було прийнято рішення, яким була встановлена обов'язковость затвердження договорів (угод), укладених директором позивача на суму, що перевищує 50000 (п'ятдесят тисяч) грн., загальними зборами учасників позивача. В підтвердження чого надав протокол №3/11 від 16.05.2011 року, за підписами Лісницького А.О., який виступав секретарем вказаних зборів, та Лозового І.М. - голови зборів, який володіє 100% статутного капіталу та є єдиним учасником товариства (п. 1.2 та 5.3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Пак-Сервіс"). Крім того, позивач зауважив, що в спірних договорах застави та поруки від 08 лютого 2012 року підписаних директором позивача - Лісницьким А.О. зазначено, що останній діє на підставі Статуту та рішення загальних зборів учасників товариства № 7/11 від 07.11.2011 року, які станом на сьогоднішній день визнано в судовому порядку недійсними. Позивач також вважає, що банк був обізнаний про обмеження повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Пак-Сервіс" Лісницького А.О. Проте, доказів в підтвердження зазначених обставин позивачем не надано.

Суд, дослідивши надані пояснення та документи, долучив їх до матеріалів справи.

Представник 1-го відповідача в судове засідання 20.03.15 р. не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідною телефонограмою (а.с. 203).

Представник 2-го відповідача в судове засідання 20.03.15 р. не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідною телефонограмою (а.с. 202).

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

08.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Банк кредит Дніпро" (1-й відповідач, позикодавець, Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Енергоспецбуд" (2-й відповідач, позичальник) був укладений кредитний договір №08/02/2012-KЛB від 08.02.2012 року, з подальшими змінами і доповненнями в редакції договору № 1 від 28.01.2013 року про зміну Кредитного договору №08/02/2012-KЛB від 08.02.2012 року (далі - "Кредитний договір").

Згідно з п. 1.1 Кредитного договору, банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію в національній валюті України з лімітом кредитування у сумі 1000000,00 грн. Позичальник зобов'язався повернути кредити, отримані в межах кредитної лінії, не пізніше 30.04.2013 року.

08.02.2012 року задля забезпечення кредитних зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Енергоспецбуд" за Кредитним договором між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр-Пак-Сервіс" (позивач, заставодавець) та Публічним акціонерним товариством "Банк кредит Дніпро" (1-й відповідач, заставодержатель) був укладений договір застави № 08/02/2012-3/1 (а.с. 139), з подальшими змінами і доповненнями в редакції договору № 1 від 28.01.2013 року про зміну договору застави № 08/02/2012-З/1 від 08.02.2012 року (а.с. 161).

Крім того, 08.02.2012 року, задля забезпечення кредитних зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Енергоспецбуд" за Кредитним договором, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр-Пак-Сервіс" (позивач, поручитель), Публічним акціонерним товариством "Банк кредит Дніпро" (1-й відповідач, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Енергоспецбуд" (2-й відповідач, боржник) був укладений договір поруки №08/02/2012-П/1 (а.с. 157), з подальшими змінами і доповненнями в редакції договору № 1 від 28.01.2013 року про зміну договору поруки № 08/02/2012-П/1 від 08.02.2012 року (а.с. 147).

Від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Пак-Сервіс" вищезазначені договори були підписані директором позивача - Лісницьким А.О., посада якого підтверджується відповідними наказом (а.с. 65), довідкою з ЄДРПОУ (а.с. 66) та довідкою про взяття на облік платника податків (а.с. 68).

Позивач в позовній заяві зазначає, що наприкінці 2013 року, виявилося, що TOB "Фірма "Енергоспецбуд" неспроможна виконати свої зобов'язання перед ПАТ "Банк кредит Дніпро" на умовах передбачених Кредитним договором, у зв'язку з чим, ПАТ "Банк кредит Дніпро" звернулося до TOB "Укр-Пак Сервіс", як майнового поручителя, щодо права ПАТ "Банк кредит Дніпро" на звернення стягнення на предмет застави згідно договору застави №08/02/2012-З/1 від 08.02.2012 року. В той же час, Лозовий Ігор Михайлович, учасник загальних зборів TOB "Укр-Пак Сервіс", який володіє 100% статутного капіталу повідомив ПАТ "Банк кредит Дніпро" про те, що не мав жодної інформації стосовно зборів учасників TOB "Укр-Пак Сервіс", які відповідно до протоколів зборів проводилися протягом 2012 року та на яких вирішувалися питання щодо поручительства та визначення предмета застави відносно Кредитного договору між TOB "Фірма "Енергоспецбуд" та ПАТ "Банк кредит Дніпро", і не підписував жодного протоколу загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Пак Сервіс" з зазначених питань.

У зв'язку з викладеними обставинами, у серпні 2014 року Лозовий Ігор Михайлович звернувся до господарського суду Київської області із позовом про визнання недійсними: рішення загальних зборів учасників TOB "Укр-Пак Сервіс", оформлених протоколом № 06/01/2012 від 06.01.2012 року; рішення загальних зборів учасників TOB "Укр-Пак Сервіс", оформлених протоколом № 11/10-12-01 від 11.10.2012 року; рішення загальних зборів учасників TOB "Укр-Пак Сервіс", оформлених протоколом № 7/11 від 07.11.2011 року; рішення загальних зборів учасників TOB "Укр-Пак Сервіс", оформлених протоколом № 11/10-12-01 від 22.12.2012 року, які, як зазначає позивач, стали підставою для укладення договору поруки від 08.02.2012 №08/02/2012-П/1 та договору застави №08/02/2012-3/1 від 08.02.2012, укладених від імені TOB "Укр-Пак Сервіс" задля забезпечення кредитних зобов'язань TOB "Фірма "Енергоспецбуд".

Рішенням господарського суду Київської області від 30.09.14 р. по справі №911/3052/14 позовні вимоги Лозового І.М. задоволені у повному обсязі, визнані недійсними вищезазначені рішення загальних зборів учасників позивача, які, як зазначає позивач, стали підставою для укладення договору поруки від 08.02.2012 №08/02/2012-П/1 та договору застави №08/02/2012-3/1 від 08.02.2012, укладених від імені TOB "Укр-Пак Сервіс" задля забезпечення кредитних зобов'язань TOB "Фірма "Енергоспецбуд".

Позивач в позові наголошує, що директор TOB "Укр-Пак Сервіс" Лісницький А.О. був підставною особою, яка без відома Лозового І.М. шахрайським шляхом сприяла укладанню TOB "Фірма "Енергоспецбуд" вищезазначеного кредиту разом із договорами застави та поруки, як способів забезпечення виконання зобов'язання за кредитом.

Вказані обставини стали підставою для звернення з даним позовом про визнання недійсними спірних договорів до господарського суду Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частиною 1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Згідно статті 143 Цивільного кодексу України, установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут. Статут товариства з обмеженою відповідальністю, зокрема, має містити відомості про склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про господарські товариства", акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі статуту. Згідно статті 58 Закону України "Про господарські товариства", вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю с загальні збори учасників.

В матеріалах справи міститься копія Статуту позивача, в чинній на момент укладення спірних договорів редакції від 22.09.2010 року (далі - Статут)(а.с. 117-135).

Відповідно до п. 8.1 Статуту, органами управління позивача є:

- загальні збори учасників - вищий орган управління позивача;

- директор - виконавчий орган позивача.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що учасниками загальних зборів позивача рішення про укладання спірних договорів та наділення його виконавчого органу (директора) необхідним обсягом дієздатності на їх укладання не приймалось, а директор, діючи всупереч інтересам позивача, вийшов за межі своїх повноважень підписавши оскаржувані договори.

Проте, суд не погоджується з такими висновками позивача, з наступних підстав.

Статтею 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з п.13.1 Статуту, директор є виконавчим органом позивача. Директор представляє позивача у відносинах з третіми особами, в суді та інших державних органах, а також діє від імені позивача без довіреності.

Загальні збори учасників обирають директора. Директор підпорядковується загальним зборам учасників та звітує перед ними (п. 13.2 Статуту).

В п. 13.3 Статуту зазначено, що директор має повне право здійснювати всі дії щодо діяльності та справ позивача, крім тих дій, які цим Статутом чи законодавством України віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників, а також виконувати рішення загальних зборів учасників.

Крім того, в п. 13.3 Статуту зазначені повноваження директора, зокрема, останній управляє, контролює та розпоряджається майном позивача (п. 13.3.6); укладає від імені позивача без довіреності чи будь-яких інших додаткових повноважень договори (контракти) та забезпечує їх виконання (п. 13.3.7); укладає від імені позивача договори по запозиченню кредитних ресурсів, договори застави на майно, яке належить позивачу (п. 13.3.9).

Відповідно до пункту 9.7 Статуту, питання які зазначені в п.п. 9.6.1, 9.6.5, 9.6.8, 9.6.10, 9.6.11 належать до виключної компетенції Загальних зборів учасників.

В цих пунктах не визначено, що укладення договорів поруки, застави тощо належить до виключної компетенції загальних зборів учасників.

Як зазначено вище, повноваження директора позивача щодо укладення договорів по запозиченню кредитних ресурсів, договорів застави на майно, яке належить позивачу укладаються директором від імені позивача без згоди загальних зборів учасників, оскільки дане питання віднесено до п.13 Статуту де зазначено повноваження директора.

Таким чином, необхідності згоди загальних зборів учасників для прийняття рішень щодо укладення спірних договорів поруки та застави не було, оскільки це не передбачено ані законодавчими актами, ані Статутом, отже, посилання позивача на рішення господарського суду Київської області від 30.09.14 р. по справі №911/3052/14, яким були визнані недійсними рішення загальних зборів, які на думку позивача були підставою для укладення спірних договорів, судом відхиляються.

Щодо наданого 20.03.15 р. позивачем протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Пак-Сервіс" від 16.05.11 р., під час яких було вирішено обмежити повноваження Лісницького А.О. щодо укладення договорів сума яких перевищує 50000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ст. 33 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначається, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Суд, дослідивши матеріали справи та наданий позивачем протокол загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Пак-Сервіс" від 16.05.11 р., зазначає, що підпис Лісницького А.О., який міститься в зазначеному протоколі суттєво відрізняється від підписів Лісницького А.О., які містяться в спірних договорах, зокрема, в договорі застави, який був посвідчений приватним нотаріусом Олійником Л.M. (а.с. 144, 145, 156).

Враховуючи викладене, суд не може прийняти наданий позивачем протокол загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Пак-Сервіс" від 16.05.11 р., у якості належного та допустимого доказу обмежень Лісницького А.О. щодо укладення договорів, сума яких перевищує 50000,00 грн.

Суд наголошує, станом на час укладання спірних договорів, тобто, 08.02.12 р. та 28.01.13 р., керівником (директором) позивача був Лісницький А.О., що підтверджується відповідними наказом (а.с. 65), довідкою з ЄДРПОУ (а.с. 66) та довідкою про взяття на облік платника податків (а.с. 68).

Враховуючи викладене, беручи до уваги положення розділу 13 Статуту, суд приходить до висновку, що директор позивача - Лісницький А.О., під час укладення спірних договорів, діяв в межах повноважень, наданих йому Статутом, а отже, підстави для визнання спірних договорів недійсними з цього приводу відсутні.

Крім того, суд звертає увагу, що договір застави, укладений між 1-м відповідачем та позивачем, був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійником Л.M., яким перевірено уповноважених осіб, зокрема, Лісницького А.О. щодо їх дієздатності та правоздатності на підписання цього договору, і його підписано в присутності нотаріуса.

За таких підстав, вимоги позивача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В зв'язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до чинного господарського процесуального законодавства, сплачені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.03.2015 р.

Суддя Т.В. Інте