КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2015 р. Справа№ 910/20569/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не викликався, не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

від відповідача: Прокопенко Т.Ю. - представник, дов. б/н від 06.10.2014;

від третіх осіб: 1. Мошук Н.В. - директор;

2. не викликався, не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2014

у справі № 910/20569/14 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Мале приватне підприємство "Беркут", Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІТТ-Менеджмент"

про визнання правочинів нікчемними

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015, 11.02.2015, 02.03.2015 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/20569/14 відкладався на 11.01.2015, 02.03.2015 та 16.03.2015, відповідно.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 склад колегії суддів змінено.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2014 у справі № 910/20569/14 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено того факту, що вартість переданого права грошових вимог за договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 є значно заниженою, а також не доведено існування підстав, які в силу положень ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" свідчать про нікчемність правочину, вимоги позивача про визнання нікчемними договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 02.09.2014 задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2014 у справі № 910/20569/14 скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обгрунтовуються наступними доводами.

Скаржником наведено положення ч.8 Прикінцевих і перехідних положень, ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, п.п.2.5.2, 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Скаржник зазначає, що відповідач не розрахувався згідно з договорами, розрахунок проводився за рахунок поручителя, ТОВ "Синонім" згідно із договором поруки від 01.09.2014 розрахувався перед банком 02.09.2014, шляхом перерахування коштів в сумі 2 450 000,00 грн. зі свого депозитного рахунку № 08 в банку на рахунок № 290970013 банку, що в свою чергу суперечить ст.7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та Постанові НБУ за № 516.

Відповідно до Постанови Національного банку України від 13.06.2014 № 349/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" до категорії проблемних, щодо діяльності позивача було встановлено ряд обмежень. Згідно із Постановою Національного банку України від 26.06.2014 № 382/БТ "Про внесення змін до Постанови Національного банку України від 12.06.2014 № 349/БТ" було встановлено такі додаткові обмеження в діяльності банку, зокрема: зупинити здійснення операцій з відкриття поточних рахунків (у тому числі карткових) фізичним особам; зупинити здійснення операцій з зарахування на рахунки фізичних осіб коштів, що переказуються з рахунків, відкритих у ПАТ "КБ "Актив-Банк". Скаржник звертає увагу на те, що працівникам та посадовим особам позивача було відомо про зазначені постанови НБУ та зміст постанов був доведений до їх відома.

Скаржник вказує на те, що за наявною у позивача інформацією, НБУ не надавав згоди на відчуження активів, які належали банку.

Як зазначає скаржник, договір про відступлення права вимоги та заміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 підписав від імені позивача тимчасово виконуючий обов'язки голови правління Калужський О.А., проте, враховуючи, що засідання правління позивача не проводилось, було складено підроблений документ про його проведення; не було дотримано встановленої нормативно-правовими актами та установчими документами процедури призначення т.в.о. голови правління позивача; Калужський О.А. не набув повноважень голови правління позивача, у тому числі на укладання та підписання угод від імені банку.

Скаржником наведено положення ч.1 ст.92, ст.ст.203, 207, ч.3 ст.215, ст.216 ЦК України.

Відповідач у письмових запереченнях на апеляційну скаргу та доповненні до заперечення, зокрема, стверджує про те, що позивачем не здійснювалась безоплатна передача майна; оплата коштів з рахунку ТОВ "Синонім" жодним чином не порушувала режим банківського рахунку; відповідачем надані необхідні, достатні та допустимі докази на підтвердження того, що вартість права вимоги, відчужена за оспорюваним договором, відповідає ринковій вартості (звичайним цінам); немає жодних ознак пов'язаності між позивачем та відповідачем; укладення договору відступлення права вимоги не потребувало погодження НБУ; майнове право у вигляді права вимоги за зобов'язаннями, є окремим об'єктом цивільного обороту та, відповідно, має окрему оцінку, така оцінка жодним чином не пов'язана з нерухомим майном, яким забезпечене таке зобов'язання.

Третя особа - Мале приватне підприємство "Беркут" у письмових поясненнях від 16.01.2015 та від 09.02.2015 стверджує, зокрема, про проведення оцінки майна, з метою визначення його ринкової вартості, у виконавчому провадженні ВП № 28779144; згідно із висновком судових експертів від 03.09.2014, наявним у справі № 910/20231/13, ринкова вартість об'єкта нерухомого майна нежитлових будівель загальною площею 2 356,10 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Автозаводська, 2, становить 13 158 191,00 грн.; керівники позивача ознайомлені з матеріалами ВП № 28779144 та з матеріалами справи № 910/20231/13, тому, приймаючи рішення про укладання договорів на відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014, свідомо порушували ч.ч.2 та 3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; відповідно до наданого відповідачем звіту про незалежну оцінку ринкової вартості права вимоги грошових коштів за кредитним договором № 1127/01 від 27.11.2007 ринкова вартість грошової вимоги за кредитним договором станом на 01.09.2014 складає - 995 600,00 грн., що більше ніж в 13 разів менше ринкової вартості, яка зазначена в звіті експертів Київського НДІСЕ від 03.09.2014.

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІТТ-Менеджмент" повідомила, що вважає рішення суду першої інстанції таким, що відповідає закону та фактичним обставинам справи; що відчуження права вимоги за договором відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 було здійснено за ринковою вартістю, яка підтверджена в установленому законом порядку.

18.02.2015 скаржником подано клопотання про призначення судової економічної експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання: яка реальна вартість відступлених прав вимоги за договором по відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014?; чи відповідає вартість відступлених прав вимоги за договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 звичайним цінам?; якщо ні, то на скільки вартість відступлених прав вимоги за договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 відрізняється від звичайних цін (у відсотковому виразі)?.

У письмовому запереченні від 02.03.2014 відповідач заперечує проти призначення судової експертизи з підстав, наведених у цьому запереченні та вказує на те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування звіту про оцінку, надану відповідачем, що у справі відсутні докази на підтвердження суперечливості наданих доказів, а відтак необхідність у призначенні судової експертизи відсутня.

Згідно із ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору; ці дані встановлюються такими засобами: зокрема, висновками судових експертів.

В ст.34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Розглянувши подане скаржником клопотання, враховуючи норми процесуального права та наявні матеріали справи № 910/20569/14, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності, для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/20569/14, у наявності такого доказу, як зазначений скаржником висновок судового експерта, у зв'язку з чим клопотання залишається без задоволення.

18.02.2015 скаржником подано клопотання про долучення до справи № 910/20569/14 в якості доказу, що свідчить про обставини справи, які можуть мати істотне значення, копії звіту про незалежну оцінку ринкової вартості майнових прав за кредитним договором № 1127/01 від 27.11.2007.

Відповідач у письмовому запереченні проти прийняття додаткових доказів заперечує проти прийняття апеляційним судом додаткових доказів, наданих позивачем, у зв'язку з ненаданням позивачем обґрунтування неможливості подання суду першої інстанції звіту про експертну оцінку права вимоги та недоведення апеляційному суду наявності обставин, що об'єктивно перешкоджала позивачу подати ці докази місцевому господарському суду.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Розглядом зазначеного клопотання скаржника встановлено наступне.

Поданий скаржником у якості доказу звіт про незалежну оцінку ринкової вартості майнових прав вимоги за кредитним договором № 1127/01 від 27.11.2007, складений ТОВ "Незалежна експертна компанія "Правий берег" на дату оцінки: 02.09.2014, а дата завершення складання звіту - 25.12.2014.

Отже, на момент прийняття оскаржуваного рішення вказаний доказ не існував.

Із матеріалів справи не вбачається того, що позивач мав намір надати до суду першої інстанції звіт про незалежну оцінку ринкової вартості майнових прав вимоги за кредитним договором № 1127/01 від 27.11.2007. 21.11.2014 позивачем до суду першої інстанції подано клопотання про відкладення розгляду справи № 910/20569/14, у зв'язку з необхідністю подати до суду додаткові докази, однак, у клопотанні не зазначено про те, які саме докази має намір надати позивач, у зв'язку з чим суду першої інстанції не було надано позивачем можливості оцінити, чи є поважною підстава для відкладення розгляду справи.

Таким чином, оскільки апеляційний господарський суд повторно розглядає справу у процесі перегляду за наявними у справі доказами, а скаржник не обґрунтував неможливість подання зазначеного додаткового доказу суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, колегія суддів залишає клопотання скаржника без задоволення.

02.03.2015 третьою особою - Малим приватним підприємством "Беркут" подано клопотання про залучення до матеріалів справи в якості доказів, документів, які свідчать про обставини справи, що можуть мати істотне значення, а саме: копії висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 03.09.2014 № 599/14-42/12807-12809/14-42 та листа № 01/28-11 від 29.11.2013.

Колегія суддів, розглянувши подане клопотання, враховуючи те, що третьою особою не обґрунтовано неможливості подання додаткових доказів суду першої інстанції з причин, що не залежали від неї, керуючись ст.101 ГПК України, залишає клопотання третьої особи без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника відповідача та представника третьої особи-1, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, письмових заперечень, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем подано до суду першої інстанції позовну заяву, у якій позивач просив визнати договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014, укладений між позивачем та відповідачем, нікчемним; визнати договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 02.09.2014, укладений між позивачем та відповідачем нікчемним.

У позовній заяві підставами позову зазначено значне заниження вартості переданого права грошових вимог за договором від 01.09.2014; положення ст.190, ч.2 ст.ст.215, 216, ч.2 ст.548 ЦК України, ч.2, п.п.1, 3 ч.3, ч.ч.4, 5 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", прийняття виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 02.09.2014 № 70 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Актив-Банк".

21.11.2014 позивачем подано до суду першої інстанції заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив збільшити позовні вимоги позивача до відповідача та визнати договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014, укладений між позивачем та відповідачем, недійсним; визнати договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 02.09.2014, укладений між позивачем та відповідачем недійсним.д першої інстанції відмовив позивачу у прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог, з посиланням на те, що за своїм змістом вказана заява є заявою про зміну одночасно і предмету і підстави позову, що суперечить вимогам ст.22.ГПК України.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає нормі ст.22 ГПК країни.

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 01.09.2014 укладено договір про відступлення права вимоги та зміну сторони у зобов'язанні та 02.09.2014 укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Відповідно до п.п.1.1.1-1.1.3 п.1.1 договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 позивач, за договором первісний кредитор, в порядку та на умовах, визначених договором та чинним в Україні законодавством, за плату, передбачену договором, відступає, а відповідач, за договором новий кредитор, набуває права грошових вимог первісного кредитора в розмірі та в обсязі, визначеному договором за наступним кредитним договором, що забезпечує зобов'язання боржника за кредитним договором, рішенням Господарського суду міста Києва, а саме: кредитним договором № 1127/01 від 27.11.2007, з усіма наступними змінами та доповненнями, що укладений між первісним кредитором та Малим приватним підприємством "Беркут", за договором боржником; договором іпотеки між первісним кредитором та боржником від 07.11.2007, згідно із яким в іпотеку первісному кредитору передано нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Автозаводська, 2; рішенням Господарського суду міста Києва № 33/477 від 07.02.2011 про стягнення з боржника на користь первісного кредитора суми основної заборгованості 8 000 000,00 грн., заборгованості за процентами в розмірі 59 178,08 грн., прострочену заборгованість за процентами в розмірі 200 547,93 грн., пеню в розмірі 2 831,36 грн., витрати по сплаті державного мита 25 500,00 грн., 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; на виконання рішення було видано наказ № 33/477, на підставі якого підрозділом відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві 05.08.2011 відкрито виконавче провадження № 28779144.

Згідно із п.п.1.1, 1.2 договору відступлення права за іпотечним договором позивач, за договором первісний іпотекодержатель, відступає відповідачу, за договором новому іпотекодержателю, своє право за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мудрою О.М. 07.11.2007 за реєстровим № 841, укладеним між первісним іпотекодержателем та юридичною особою Малим підприємством "Беркут", за договором іпотекодавцем, який забезпечує виконання умов кредитного договору № 1127/01 від 27.11.2007, разом із договорами про внесення змін до кредитного договору (надалі іменується як "основний договір"), що укладений між первісним іпотекодержателем та іпотекодавцем; цей договір укладено на підставі ст.24 Закону України "Про іпотеку", у зв'язку з тим, що між новим іпотекодержателем та первісним іпотекодержателем укладено договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 02.09.2014 за основним договором, та внаслідок укладання цього договору до нового іпотекодержателя переходять всі права первісного іпотекодержателя за іпотечним договором, який забезпечує вимоги за основним договором.

Постановою Правління Національного банку України від 12.06.2014 № 349/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" до категорії проблемних" установлено для позивача обмеження, зазначені у цій постанові.

Постановою Правління Національного банку України від 26.06.2014 № 382/БТ внесені зміни до постанови Правління Національного банку України від 12.06.2014 № 349/БТ , якою п.2, про установлення обмежень, викладено у новій редакції.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.09.2014 № 79 " Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Актив-Банк", прийнятим на підставі постанови Правління Національного банку України від 09.09.2014 № 545 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" до категорії неплатоспроможних", керуючись п.2 ч..5 ст.12 та ст.34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вирішено розпочати з 03.09.2014 процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації; тимчасову адміністрацію запровадити строком на три місяці з 03.09.2014 по 03.12.2014 включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Актив-Банк".

Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-У1 (далі - Закон № 4452) встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту); уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

У позовній заяві позивач стверджує, що вартість переданого права грошових вимог за договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 є значно заниженою.

В ч.ч.1-3 ст.38 Закону № 4452 встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку; протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті; правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: зокрема, банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається; у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч.1 ст.20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, також, частиною другою цієї статті передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, наведених у цій частині дій та іншими способами, передбаченими законом.

Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В ч.2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів та зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, статтями 16 ЦК України та 20 ГК України не передбачено такого способу захисту цивільного права або інтересу, як визнання правочину нікчемним. Також такого способу захисту права або охоронюваного законом інтересу, шляхом звернення із позовом до суду, не передбачено і Законом № 4452, або іншим законом чи договором.

Отже, позивач обрав неправильний спосіб захисту, адже нікчемність правочину встановлена Законом № 4452.

Посилання позивача на положення п.2.5.2 постанови пленуму Господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" із змінами і доповненнями, є безпідставним, адже у п.2.5.2 згаданої постанови вказано про те, що норма ст.215 ЦК України не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним; отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку, проте, позивачем до суду першої інстанції подано позов із вимогами про визнання правочину нікчемним.

Принагідно слід зазначити, що, як вказано в п.2.5.2 згаданої постанови пленуму Вищого господарського суду України, сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови (навіть якщо суд не визнав його недійсним); поряд з цим законом не виключається можливість вирішення судом спорів, пов'язаних з визнанням нікчемних правочинів дійсними, у випадках, встановлених законом (частина друга статті 218, частина друга статті 220 ЦК України).

Отже, оскільки сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови, то нікчемний правочин не порушує та не оспорює права і охоронювані законом інтереси позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для їх захисту, і, як наслідок, відсутнє право на звернення до господарського суду за їх захистом відповідно до положення статті 1 ГПК України.

Таким чином, підстави для задоволення позову відсутні.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивачем наведені норми цивільного права та обставини, в обґрунтування недійсності правочину, проте, оскільки позивачем заявлені позовні вимоги про визнання правочинів нікчемними, у процесі перегляду справи апеляційним господарським судом відсутні підстави для розгляду та оцінки наведених скаржником обставин недійсності правочину.

Як вбачається із матеріалів справи, на момент прийняття оскаржуваного рішення у справі № 910/20569/14, був наявним звіт про незалежну оцінку ринкової вартості права вимоги грошових коштів за кредитним договором № 1127/01 від 27.11.2007 до МПП "Беркут", що належить ТОВ "ФК "Арбімаркет" згідно з договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014, виконаний Товариством з обмеженою відповідальністю "Істерн консалтинг груп", сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 13093/12 від 12.03.2012 на замовлення відповідача, згідно із яким ринкова вартість права вимоги грошових коштів за кредитним договором № 1127/01 від 27.11.2007 до МПП "Беркут", що належить ТОВ "ФК "Арбімаркет" згідно з договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014, станом на 01.09.2014 становить (з округленням) 995 600,00 грн.

Поряд із цим, позивачем до матеріалів справи № 910/20569/14 не надано доказів, спростовуючих висновків зазначеного звіту, не вказано на наявність у ньому суперечливих відомостей, або інших суттєвих недоліків.

Згідно із ст.84 ГПК України резолютивна частина рішення має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково.

Таким чином, колегія суддів, навівши інші підстави, вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову повністю, є правильним.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2014 у справі № 910/20569/14 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" без задоволення.

2. Справу № 910/20569/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 20.03.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді С.А. Пашкіна

В.І. Рябуха