ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2015 р.Справа № 916/3681/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Ліпчанської Н.В.

Суддів Лисенко В.А., Мацюри П.Ф.

При секретарі судового засідання Молодові В.С.

За участю представників сторін:

Від позивача - Коваль К.П., за довіреністю № 160 від 19.02.2015 р.;

Від відповідача 1 - Носенко І.П., за довіреністю б/н від 05.01.2015 р.;

Від відповідача 2 - Малофеєв Ю.М., за довіреністю б/н від 01.02.2014 р.

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк"

на рішення господарського суду Одеської області від 25.12.2014 р.

у справі № 916/3681/14

за позовом Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк"

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю „Спільне підприємство „АКВАВІНТЕКС"

відповідача 2: Приватного малого підприємства „ЛОЦМЕН"

про визнання недійсним договору,

Встановив:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство „Всеукраїнський Акціонерний Банк" (далі - Банк) звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Спільне підприємство „Аквавінтекс" (далі - ТОВ „Аквавінтекс") та Приватного малого підприємства „ЛОЦМЕН" (далі - ПрМП „ЛОЦМЕН") про визнання недійсним укладеного між відповідачами по справі договору оренди нежитлового приміщення № 520 від 01.07.2013 р.

Згідно п.п. 1.1, 1.2, 1.4, 1.5 даного Договору оренди, Орендодавець зобов'язується передати, а Орендар зобов'язується прийняти у тимчасове платне користування нерухоме майно - складське приміщення загальною площею 750 кв.м. Об'єкт оренди розташований за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. 50 років ВЛКСМ, 2а. Об'єкт оренди надається Орендарю для здійснення ним господарської діяльності у відповідності до правовстановлюючих документів. Об'єкт оренди передається в оренду на строк 12 місяців. Даний строк оренди розпочинає свій перебіг з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі Об'єкту оренди (а.с. 19 - 24).

Банк вказує на необхідність визнання вищезазначеного договору недійсним як такого, що був укладений без наміру створення обумовлених ним правових наслідків та направлений на штучне створення кредиторської заборгованості ТОВ „Аквавінтекс" з метою ухилення останнього від виконання власних грошових зобов'язань перед позивачем за кредитним договором №196 від 31.03.2010 р., відповідно до підпунктів 1.1.1, 1.1.2 пункту 1.1, підпунктів 3.3.4, 3.3.8 пункту 3.8 якого, кредитодавець (Банк) надає позичальнику (ТОВ „Аквавінтекс") у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 11 320 673,28 грн., на умовах визначених договором, та Додатковими угодами до нього, що складають його невід'ємну частину. Термін остаточного повернення кредиту - 01.08.2016 включно. Позичальник зобов'язаний з метою мінімізації ризику втрати кредитоспроможності щомісячно проводити через поточний рахунок в ВАТ "ВіЕйБі Банк" не менше 100% всіх своїх розрахунків, а також протягом дії цього договору не вчиняти певні дії, зокрема, не обтяжувати своє майно будь-якими зобов'язаннями (а.с. 28 - 38).

06.10.2014 р. Банк надав клопотання про призначення по даній справі економічної експертизи, на вирішення якої запропоновано поставити питання про доцільність укладення спірного договору, а саме: чи достатньо власних приміщень ТОВ „Аквавінтекс" для зберігання виробленої продукції; наявність відповідного штату робітників для обслуговування орендованого приміщення; наявність документів у ТОВ „Аквавінтекс" щодо відвантаження власної продукції на орендоване приміщення; наявність видаткових та товарно-транспортних накладних по пересуванню вино-коньячної продукції між складами (власними та орендованими) (а.с. 67 - 68).

Крім того, Банком було заявлено клопотання про витребування у ТОВ „Аквавінтекс" низки документів, а саме: підтверджуючих відвантаження продукції на приміщення, орендоване за договором оренди нежитлового приміщення № 520 від 01.07.2013р.; видаткових та товарно-транспортних накладних з пересування продукції між складами (власними та орендованими); переліку працівників, які здійснюють приймання продукції на орендованих за спірним договором складах (а.с. 69).

Також Банк просив суд, в порядку ст. 30 ГПК України, викликати директора ТОВ „Аквавінтекс" Дзюбан Е.В. в судове засідання для надання пояснень з приводу укладення ним від імені даного товариства оспорюваного договору, оскільки, за переконанням Банку, заслуховування пояснень керівника ТОВ „Аквавінтекс", дослідження запропонованих до витребування документів та висновок запропонованої до призначення судової експертизи дозволять підтвердити обставини, які свідчать про фіктивність оспорюваної угоди.

29.10.2014 р. до господарського суду Одеської області від ТОВ „Аквавінтекс" надійшов відзив на позов, в якому воно не погоджується із апеляційною скаргою, та просить відмовити в її задоволенні (а.с. 82 - 86).

12.11.2014 р. від ТОВ „Аквавінтекс" до суду надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів, призначення експертизи та на заяву про участь у справі директора підприємства (а.с. 112 - 118).

12.11.2014 р. від ПрМП „ЛОЦМЕН" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому воно просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 119 - 122).

Рішенням господарського суду Одеської області від 25 листопада 2014 року (Суддя - Желєзна С.П.) в позові відмовлено в повному обсязі (а.с. 130 - 135).

Мотивуючи дане рішення місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст.ст. 84, 91, 203, 215, 234 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 5, 6, 42 - 44 Господарського Кодексу України, ст.ст. 32 - 34, 43, 44, 49, 82 - 85 ГПК України, вказав на те, що у суду відсутні будь-які правові підстави для визнання недійсним оспорюваного договору, оскільки це суперечить гарантованим законом засадам здійснення господарської діяльності та оскільки Банком не доведено, як факту порушення його прав у зв'язку із вчинення спірного правочину, так і фіктивності останнього, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають., так як вони є необґрунтованими, та відсутні підстави для їх задоволення.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що твердження Банку про фіктивність спірного договору, перш за все, спростовуються встановленими рішенням господарського суду Одеської області від 28.04.2014 р. по справі № 916/1193/14 обставинами щодо реального вчинення відповідачами дій, направлених на виконання договору оренди нежитлового приміщення № 520 від 01.07.2013р., а саме передачею майна в користування ТОВ „Аквавінтекс" за відповідними актами приймання-передачі та стягненням ПМП „Лоцмен" заборгованості з орендної плати в судовому порядку. При укладенні договору оренди нежитлового приміщення № 520 від 01.07.2013р. відповідачі по справі здійснювали власну господарську діяльність, свобода якої гарантується законом та, в тому числі, укладається в можливості вільного вибору контрагентів, умов договору та способів їх виконання.

З огляду на вищевикладені обставини, місцевий господарський суд відхилив посилання Банку на встановлені для ТОВ „Аквавінтекс" умови кредитного договору № 196 від 31.03.2010р. обмеження, оскільки ці обмеження, незалежно від їх змісту, носять характер цивільних договірних зобов'язань, наявність яких (договірних зобов'язань) не може обмежувати цивільну правоздатність юридичної особи.

Не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду, Банк звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати дане рішення, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаржник вважає рішення місцевого господарського суду необґрунтованим, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Банк посилається на п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" , згідно якої фіктивний правочин існує лише на папері. Його основне завдання полягає в тому, щоб створити уявлення в оточуючих суб'єктів про наявність правового зв'язку між сторонами такого правочину.

Апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не з'ясовано обставини справи, а саме те, що існуючі договірні відносини між відповідачами по поставці вино-коньячної продукції, передбачають саме вивезення ПрМП „ЛОЦМЕН" придбаного товару. Тому потреби в оренді у ТОВ „Аквавінтекс" не існувало, так як ПрМП „ЛОЦМЕН" самостійно вивозив придбаний товар на свої склади, як це передбачено договорами поставки, укладеними між цими підприємствами.

Крім того, Банк вказує, що місцевий господарський суд припустився неправильного застосування ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 104 ГПК України є підставою для скасування судового рішення у справі.

В судовому засіданні від 12.03.2015 р. представниками відповідачів були надані відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просять в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін, оскільки воно прийнято без будь-яких порушень, на підставі діючого законодавства, та із повним і всебічним з'ясуванням всіх обставин справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами було підписано акт приймання-передачі від 01.07.2013 р., на виконання умов договору оренди нежитлового приміщення № 520 від 01.07.2013 р., згідно якого ПрМП „Лоцмен" було передано у користування ТОВ „Аквавінтекс" складське приміщення площею 750,0 кв.м., розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. 50 років ВЛКСМ. Складське приміщення було прийняте Орендарем без будь-яких зауважень (а.с. 26).

На підставі додаткової угоди від 30.08.2013 р. сторонами Договору оренди було вирішено викласти п. 1.1 договору оренди № 520 від 01.07.2013р. в наступній редакції: в порядку та на умовах, визначених даним договором та чинним в Україні законодавством, Орендодавець зобов'язався передати, а Орендар зобов'язався прийняти у тимчасове платне користування нерухоме майно - складське приміщення загальною площею 417 кв.м. У зв'язку із зміню характеристик об'єкту, який є предметом вищезазначеної угоди (а.с. 25).

Актом приймання-передачі (часткове повернення) від 31.08.2013 р. Арендатор передав орендодавцю складське приміщення площею 333,0 кв.м., таким чином площа оренди склала 417 кв.м. (а.с. 27).

Згідно з п. 4.1 - 4.5 договору оренди нежитлового приміщення № 520 від 01.07.2013р. місячна орендна плата за користування об'єктом оренди за даним договором складає 80 000 грн., в тому числі ПДВ в сумі 13 333,33 грн. на підставі даного договору або рахунка-фактури. Орендна плата підлягає індексації. Орендар щомісячно сплачує орендну плату шляхом попередньої оплати за користування Об'єктом оренди в безготівковій формі шляхом її перерахування на поточний рахунок Орендодавця не пізніше ніж за 2 дня до початку місяця, за який вноситься орендна плата. Компенсація/оплата видатків за комунальні послуги з водопостачання, каналізації, опаленню, оплата послуг з вивезення сміття може здійснюватись Орендарем на користь Орендодавця протягом 5 (п'яти) днів з моменту виставлення рахунку Орендодавцем. Компенсація/оплата видатків за енергоносії (електроенергію) може здійснюватись Орендарем Орендодавцю на підставі показів лічильника, встановленого на об'єкті оренди, протягом 10 робочих днів з моменту виставлення останнім рахунку за вказані послуги.

В свою чергу, на підставі додаткової угоди від 30.08.2013р. сторонами було визначено розмір місячної орендної плати в розмірі 50 000 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 8 333,33 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.04.2014 р. по справі № 916/1193/14 було стягнуто з ТОВ „Аквавінтекс" на користь ПМП „Лоцмен" заборгованість із орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення № 520 від 01.07.2013 р. за період з липня 2013 року по вересень 2013 року включно в сумі 210 000 грн.

Банк, не погодившись із винесеним рішенням суду по справі № 916/1193/14, не будучи стороною у даній справі, подав апеляційну скаргу. Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.09.2014 р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 06.11.2014р., апеляційне провадження за апеляційною скаргою Банку на рішення господарського суду Одеської області від 28.04.2014 р. по справі № 916/1193/14 було припинене на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки права скаржника, який не був ані стороною по справі, ані стороною договорів, на підставі яких виникли правовідносини між ПМП „Лоцмен" та ТОВ „Аквавінтекс", оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися.

Частиною 3 статті 35 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, судом був встановлений факт відсутності правового зв'язку між ПАТ „Всеукраїнський Акціонерний Банк" і сторонами по справі № 916/1193/14.

Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України вказано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Місцевий господарський суд вірно послався на пункти 2.1, 2.9, 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", з яких вбачається, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

В рішенні від 28.04.2014 р. по справі № 916/1193/14 встановлено, що наслідком вчинення спірного договору є надання ТОВ „Аквавінтекс" права користування складськими приміщеннями.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується із посиланнями місцевого господарського суду на приписи ст.ст. 84, 91, 627 Цивільного Кодексу України та ст.ст. 3 - 6, 42 - 44 Господарського Кодексу України.

Колегія суддів не погоджується із посиланнями Банку в апеляційній скарзі, оскільки при укладенні договору оренди нежитлового приміщення № 520 від 01.07.2013 р. відповідачі по справі здійснювали власну господарську діяльність, свобода якої гарантується законом та, в тому числі, укладається в можливості вільного вибору контрагентів, умов договору та способів їх виконання. При цьому, жодна юридична особа не може бути обмежена у можливості здійснення господарської діяльності, оскільки згідно зі ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду винесено при повному з'ясуванні та дослідженні всіх обставин справи з правомірним застосуванням норм діючого законодавства, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99; 101-105 ГПК України, суд -

Постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 25.12.2014р. у справі № 916/3681/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписано 13.03.2015 р.

Головуючий суддя Н.В. Ліпчанська

Суддя П.Ф. Мацюра

Суддя В.А. Лисенко