ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Справа № 908/4675/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Різніченко І.А., за довіреністю б/н від 15.07.14 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Розагропродукт", смт. Розівка (вх. №673 З/3) на рішення господарського суду Запорізької області від 19.12.14 року у справі № 908/4675/14

за позовом ТОВ "Розагропродукт", смт. Розівка, Розівський рн., Запорізька обл.

до ТОВ "Бізон-Імпорт", м. Пологи, Запорізька обл.

про визнання недійсною третейської угоди

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "Розагропродукт" звернувся до суду першої інстанції з позовними вимогами про визнання недійсною третейської угоди, викладеної у вигляді третейського застереження у п. 7.2 розділу 7 додаткової угоди № 1 від 02.06.2014 року до договору купівлі-продажу №02/07/1 від 02.07.2013 року.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 19.12.2014 року по справі №908/4675/14 (суддя Попова І.А.) в позові відмовлено.

Позивач, ТОВ "Розагропродукт", не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на невідповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи та порушення норм матеріального права при його прийнятті.

Як зазначає апелянт, умови п. 7.2 додаткової угоди до договору не відповідають вимогам Закону України "Про третейські суди", Регламенту постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Правова ліга" та є недійсними. Як вбачається з тексту п. 7.2 додаткової угоди до договору Регламент постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Правова ліга" не був невід'ємною його частиною та не надавався позивачу разом із договором, що в свою чергу виключало можливість останнього ознайомитися з його змістом та умовами розгляду справи у третейському суді.

Більш того, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилається на ст. 10 Закону України "Про третейські суди", в якій зазначається, що регламент третейського суду затверджується його засновником та публікується. Проте суд не зазначив в яких джерелах публікується регламент третейського суду.

Отже, як зазначає скаржник, невідповідність третейської угоди у вигляді третейського застереження в Договорі вимогам цивільного та господарського законодавства, порушує права позивача, оскільки позбавляє його права на судовий захист, права вибору суду щодо підсудності справи, апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, відповідно до вимог ст. 129 Конституції України.

Просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 19.12.2014 року по справі №908/4675/14 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Позивач (апелянт) свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання.

Оскільки позивач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені ст. 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 11.03.2015 року, відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними матеріалами.

Відповідач надав заперечення на апеляційну скаргу, вважає її безпідставною, необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Зазначає, що стаття 12 Закону України "Про третейські суди" не містить імперативних вказівок про викладення регламенту третейського суду у тексті договору чи самого третейського застереження. Регламент є документом, затвердженим безпосередньо третейським судом і не потребує додаткового схвалення сторонами третейського розгляду. Таке схвалення або погодження сторонами з його умовами є автоматичним при визначенні конкретного третейського суду сторонами.

Крім того, відповідач вказує на те, що пункт 7.2 договору неможливо розглядати окремо від договору вцілому, оскільки його положення кореспондуються з іншими нормами договору. Так коло спорів, що можуть бути передані на розгляд третейського суду визначається п. 7.1 договору як усі спори. Дата та місце укладення договору зазначені в його преамбулі, а реквізити сторін з зазначенням їх адреси знаходяться в розділі 9 договору. Оскільки третейське застереження є складовою частиною оскаржуваного договору, то дублювання інформації, що міститься в договорі щодо реквізитів сторін, дати та місця укладення застереження безпосередньо в п. 7.2 договору не має потреби.

Таким чином, відсутність домовленостей щодо призначення та обрання третейських суддів свідчить про те, що сторони віддали це питання на розгляд голови третейського суду в порядку, визначеному регламентом.

Відповідач також зазначає, що під час укладення договору та в процесі його виконання з боку позивача жодних зауважень щодо змісту договору, в тому числі оскаржуваного пункту, не було. Відповідач виконав свої зобов'язання за договором зі здійснення попередньої оплати в повному обсязі, в свою чергу позивач поставку товару не здійснив, що стало підставою для звернення відповідачем до третейського суду. І лише після порушення справи третейським судом позивач звернувся до суду з позовом про визнання п. 7.2 укладеного договору недійсним, що на думку відповідача, є бажанням позивача затягнути розгляд справи в третейському суді. На думку відповідача, позивач не довів, що спірне третейське застереження не відповідає його волевиявленню, внутрішній волі та суперечить вимогам закону.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, 02.07. 2013 року між ТОВ "Бізон-Імпорт" (відповідач, покупець) та ТОВ "Розагропродукт" (позивач, продавець) укладено договір купівлі-продажу №02/07/1 за умовами якого продавець зобов'язався передати, а покупець прийняти та оплатити товар. Додатковою угодою №1 від 02.06.2014 року сторони погодили викласти договір купівлі-продажу № 02/07/1 від 02.07.2013 року в новій редакції.

Згідно п. 7.1 договору усі спори, що виникають з цього договору або пов'язані з ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами.

Пунктом 7.2 вказаного договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 02.06.2014 року) передбачено: "Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується у постійно діючому Третейському суді при Асоціації "Правова ліга" у відповідності з його регламентом. Третейський розгляд справи здійснюється постійно діючим Третейським судом у складі з одного третейського судді. Місце знаходження третейського суду та місце розгляд спору: м. Тернопіль, майдан Волі, 4, поштовий індекс 46001. Мова третейського судочинства - українська. Сторони є такими, що розуміють правовий зміст та правові наслідки цього третейського застереження та вважають їх звернення до третейського суду достатнім заходом захисту своїх прав".

Позивач просить визнати третейське застереження, що міститься в договорі купівлі-продажу №02/07/1 від 02.07.2013 р. (в редакції додаткової угоди №1 від 02.06.2014 року) недійсним з тих підстав, що до договору № 02/07/1 не був доданий регламент постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Правова ліга", а в третейському застереженні не визначено предмет спору, сторони, їх місцезнаходження та дата укладення цього застереження.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання недійсним правочину.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені основні вимоги для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 2 ст.1 та ст. 5 Закону України "Про третейські суди", до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд Регламент третейського суду розглядається, як невід'ємна частина третейської угоди.

За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі та вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Як правомірно зазначено судом першої інстанції, посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу №02/07/1 від 02.07.2013 року (в редакції додаткової угоди № 1 від 02.06.2014 р.) підписаний обома сторонами без розбіжностей і зауважень.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про третейські суди", Регламент постійно діючого третейського суду - це документ, яким визначаються порядок та правила вирішення спорів у третейському суді, правила звернення до третейського суду, порядок формування складу третейського суду, інші питання, пов'язані з вирішенням спорів третейським судом.

Відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону України "Про третейські суди", третейська угода є недійсною у разі недодержання правил, передбачених цією статтею .

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що укладене між сторонами третейське застереження відповідає вимогам ст. 203 ЦК України та ст. 12 Закону України "Про третейські суди". Спірне третейське застереження, викладене у п. 7.2 договору за формою і змістом закону не суперечить, інші підстави для визнання його недійсним також відсутні.

Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку щодо безпідставності твердження позивача про відсутність, як додатку до договору, регламенту третейського суду, що робить третейське застереження недійсним, оскільки воно містить всі необхідні реквізити, передбачені ст. 12 Закону України "Про третейські суди".

Відповідно до Закону України "Про третейські суди" врегульовано питання щодо строків та порядку оскарження рішення третейського суду. Таким чином твердження позивача про неможливість апеляційного та касаційного оскарження рішення суду також є безпідставними, оскільки не тягнуть за собою недійсність укладеного третейського застереження, як такого, що не відповідає приписам законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов правомірного та обгрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія апеляційної інстанції, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів невідповідності третейського застереження вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, тож відсутні підстави для визнання недійсним третейського застереження, що міститься в договорі купівлі-продажу №02/07/1 від 02.07.2013 року (в редакції додаткової угоди № 1 від 02.06.2014 року).

Враховуючи вищевикладене, рішення господарського суду Запорізької області від 19.12.2014 року по справі №908/4675/14 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись Законом України "Про третейські суди", ст.ст. 16, 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Запорізької області від 19.12.2014 року по справі №908/4675/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 13.03.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.