КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2015 р. Справа№ 911/4534/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Грищенко О.М., довіреність № б/н від 18.08.2014;

від першого відповідача - до товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" - представник не прибув;

від другого відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" - Шкідер В.М., директор, наказ №2/с від 06.01.2012,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" на рішення господарського суду Київської області від 18.12.2014 у справі № 911/4534/14 (суддя Антонова В.М.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" до товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" та товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" про стягнення 1 571, 65 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" звернулося до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" та товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" про стягнення пені в сумі 210, 21 грн., штрафу в сумі 1 319, 76 грн. та 3% річних в сумі 41,68 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 18.12.2014 у справі № 911/4534/14 позов задоволено повністю, вирішено стягнути солідарно з відповідачів пеню в сумі 210, 21 грн., штраф в сумі 1 319, 76 грн. та 3% річних в сумі 41,68 грн.

При ухваленні рішення по даній справі, суд першої інстанції дійшовши висновку про невиконання відповідачами зобов'язання з оплати пені, 3% річних та штрафу, нарахованих за несвоєчасне виконання другим відповідачем договору купівлі-продажу з наданням дилерських повноважень № ТАТ25/2012 від 03.05.2012, задовольнив позов.

Не погодившись з прийнятим рішенням, другий відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 18.12.2014 у справі № 911/4534/14 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що через неповідомлення другого відповідача про відступлення права вимоги за угодою про заміну кредитора у зобов'язанні № 17-31/12 не відбулось заміни кредитора, а отже і укладення наступної угоди № 16-31/14 не є підставою вважати, що кредитора знову було замінено.

Представник апелянта - другого відповідача у справі в судовому засіданні 23.03.2015 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача в судовому засіданні 23.03.2015 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Перший відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" правом на участь свого представника у судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Разом з тим, від першого відповідача до суду надійшов відзив, в якому останній визнає позовні вимоги та просить суд розглянути справу за відсутності його представника.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ТАТ-АГРО" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД АГРОБІЗНЕС" (дилер) 03.05.2012 укладено договір купівлі-продажу з наданням дилерських повноважень №ТАТ25/2012.

Відповідно до п 1.1. договору постачальник надає дилеру право придбання - добрив з мікроелементами та пестицидів, і приймає на себе обов'язок з їх поставки, а дилер бере на себе обов'язок з продажу товару на ринку та оплату його постачальнику на умовах даного договору.

Згідно п. 1.2 договору асортимент товару, його кількість, ціна, термін поставки та оплати товару визначаються у додатках до даного договору, які є його невід'ємною частиною.

Дилер здійснює оплату товару за ціною, вказаною в додатках, що є невід'ємною частиною цього договору. Вартість однієї одиниці товару залишається незмінною протягом дії даного договору (п. 6.1 договору).

Пунктом 6.3 договору передбачено, що оплата товару здійснюється в порядку та в строки, що вказані у додатку (-ах) до даного договору.

Відповідно до додатків від 03.05.2012 до договору оплата товару здійснюється наступним чином: 100% від вартості товару оплачується покупцем з моменту фактичного отримання товару.

Постачальником було поставлено дилеру товар на загальну суму 13 197,60 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-0000019 від 04.05.2012 та № РН-0000041 від 24.05.2012.

Дилер розрахувався за прийнятий товар у повному обсязі лише 26.06.2012, що підтверджується банківською випискою, тобто прострочив виконання свого зобов'язання за договором.

Згодом, а саме 17.12.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю "ТАТ-АГРО" (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Незалежна Юридична Компанія" (новий кредитор) було укладено угоду про заміну кредитора у зобов'язанні № 17-31/12, відповідно до п. 1.1. якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД АГРОБІЗНЕС" (боржник) зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості (дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 3% річних, штрафу та інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі договору купівлі-продажу з наданням дилерських повноважень № ТАТ25/2012 від 03.05.2012, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару на підставі договору купівлі-продажу з наданням дилерських повноважень № ТАТ25/2012 від 03.05.2012.

Згідно п. 2.1 договору вартість зобов'язання, що відступається за даною угодою становить, проте не обмежується, сумою у розмірі 5 000 грн.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредитору оригінали та/або копії документів, що підтверджують права вимоги.

На виконання вимог п.4.1 договору ТОВ "ТАТ-АГРО" передало ТОВ "Незалежна Юридична Компанія" згідно Акту прийому-передачі (а.с. 34) документи, що підтверджують права вимоги.

Первісний кредитор зобов'язаний сповістити боржника про постуку права вимоги за цією угодою (п. 4.3. договору).

Так, на адресу боржника 13.09.2014 було направлено повідомлення про уступку права вимоги, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком (а.с. 36).

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю "Казус-Про" (правонаступник товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежна Юридична Компанія") (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "НОТАПС" (новий кредитор) 16.01.2014 укладено угоду про заміну кредитора у зобов'язанні № 16-31/14, відповідно до п. 1.1. якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД АГРОБІЗНЕС" (боржник) зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості (дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 3% річних, штрафу та інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі договору купівлі-продажу з наданням дилерських повноважень № ТАТ25/2012 від 03.05.2012 та угоди про заміну кредитора у зобов'язанні № 17-31/12 від 17.12.2012, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару на підставі договору купівлі-продажу з наданням дилерських повноважень № ТАТ25/2012 від 03.05.2012.

Згідно п. 2.1 договору вартість зобов'язання, що відступається за даною угодою становить, проте не обмежується, сумою у розмірі 5 000 грн.

На виконання вимог п. 4.1. договору ТОВ "Казус-Про" передало ТОВ "Компанія "НОТАПС" згідно Акту прийому-передачі (а.с. 40) документи, що підтверджують права вимоги.

Первісний кредитор зобов'язаний сповістити боржника про постуку права вимоги за цією угодою (п. 4.3. договору).

При цьому, на адресу боржника 13.09.2014 було направлено повідомлення про уступку права вимоги, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком (а.с. 23).

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" (поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "НОТАПС" (кредитор) 14.04.2014 було укладено договір поруки № 14-04-2014-4, відповідно до п.п. 1.1., 2.1. якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД АГРОБІЗНЕС" (боржник) щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру пені, 3% річних та штрафу у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору купівлі-продажу та угоди про заміну кредитора у зобов'язанні № 16-31/14 від 16.01.2014, укладену на підставі договору купівлі-продажу з наданням дилерських повноважень № ТАТ25/2012 від 03.05.2012.

Згідно п. 3.1 договору відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру пені, 3% річних та штрафу в сумі 7 000 грн.

У разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором (п. 4.1. договору).

Враховуючи невиконання боржником - ТОВ "ЗАХІД АГРОБІЗНЕС" обов'язку щодо сплати розміру пені, 3% річних та штрафу нарахованих у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язання за договором купівлі-продажу з наданням дилерських повноважень № ТАТ25/2012 від 03.05.2012, позивачем направлено на адресу поручителя вимогу від 05.05.2014 № 05-4/14.

Перший відповідач у письмовій відповіді на дану вимогу зазначив про неможливість на даний час виконання зобов'язань за договором поруки у зв'язку з скрутним фінансовим становищем, та при цьому гарантував виконання зобов'язання у строк до 31.10.2014.

Враховуючи невиконання відповідачами зобов'язань позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" та товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" штрафу в сумі 1 319, 76 грн., пені в сумі 210, 21 грн. та 3% річних в сумі 41, 68 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до додатків від 03.05.2012 до договору купівлі-продажу з наданням дилерських повноважень №ТАТ25/2012 оплата товару здійснюється наступним чином: 100% від вартості товару оплачується покупцем з моменту фактичного отримання товару.

Постачальником було поставлено дилеру товар на загальну суму 13 197,60 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-0000019 від 04.05.2012 та № РН-0000041 від 24.05.2012.

Дилер розрахувався за прийнятий товар у повному обсязі лише 26.06.2012, що підтверджується банківською випискою, тобто прострочив виконання свого зобов'язання за договором.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарського кодексу України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її максимальний розмір, що може бути стягнуто встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України в постанові від 27.04.2012 р. по справі №06/5026/1052/2011.

Положеннями п. 9.4 договору купівлі-продажу з наданням дилерських повноважень №ТАТ25/2012 передбачено, що за прострочення виконання зобов'язання дилер зобов'язаний сплатити на користь постачальника за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період даного прострочення.

Крім цього, згідно п. 9.6 зазначеного договору №ТАТ25/2012 дилер у випадку порушення умов оплати вартості товару сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченого товару.

Таким чином, договором купівлі-продажу з наданням дилерських повноважень №ТАТ25/2012 передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення його умов у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

З огляду на те, що другий відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу з наданням дилерських повноважень №ТАТ25/2012 йому обґрунтовано було нараховано пеню, штраф та 3% річних.

Як вже зазначалось, 17.12.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю "ТАТ-АГРО" (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Незалежна Юридична Компанія" (новий кредитор) було укладено угоду про заміну кредитора у зобов'язанні № 17-31/12, відповідно до п. 1.1. якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД АГРОБІЗНЕС" (боржник) зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості (дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 3% річних, штрафу та інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі договору купівлі-продажу з наданням дилерських повноважень № ТАТ25/2012 від 03.05.2012.

На виконання вимог п. 4.1 договору ТОВ "ТАТ-АГРО" передало ТОВ "Незалежна Юридична Компанія" згідно Акту прийому-передачі (а.с. 34) документи, що підтверджують права вимоги.

Крім цього, на адресу боржника 13.09.2014 було направлено повідомлення про уступку права вимоги, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком (а.с. 36).

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю "Казус-Про" (правонаступник товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежна Юридична Компанія") (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "НОТАПС" (новий кредитор) 16.01.2014 укладено угоду про заміну кредитора у зобов'язанні № 16-31/14, відповідно до п. 1.1. якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД АГРОБІЗНЕС" (боржник) зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості (дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 3% річних, штрафу та інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі договору купівлі-продажу з наданням дилерських повноважень № ТАТ25/2012 від 03.05.2012 та угоди про заміну кредитора у зобов'язанні № 17-31/12 від 17.12.2012.

На виконання вимог п.4.1. договору ТОВ "Казус-Про" передало ТОВ "Компанія "НОТАПС" згідно Акту прийому-передачі (а.с. 40) документи, що підтверджують права вимоги.

Крім цього, на адресу боржника 13.09.2014 було направлено повідомлення про уступку права вимоги, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком (а.с. 23).

Доводи апелянта про те, що через неповідомлення другого відповідача про відступлення права вимоги за угодою про заміну кредитора у зобов'язанні № 17-31/12 не відбулось такої заміни, а отже і укладення наступної угоди № 16-31/14 не є підставою вважати, що кредитора було замінено, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Підстави заміни кредитора у зобов'язанні визначені приписами статті 512 Цивільного кодексу України, зокрема, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги (цесія) є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора - цедента, новому кредиторові - цесіонарію, і відбувається шляхом укладення договору між цими суб'єктами, на підставі якого до цесіонарія переходить право вимагати від боржника вчинити певні дії.

Об'єктом цесії є майнові права, що належать кредиторові як стороні зобов'язання.

Заміна кредитора може здійснюватись на різних стадіях існування зобов'язання, коли сторони ще не виконали зобов'язання або коли хоча б одна з них частково виконала зобов'язання.

Відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором за те, що вимога, котру він передає є дійсною визначена статтею 519 Цивільного кодексу України.

Так, у разі коли боржник не виконує свого зобов'язання перед новим кредитором, відповідальність за це несе сам боржник, первісний кредитор за дії боржника не відповідає, окрім випадків, коли він поручився за нього перед новим кредитором.

За приписами статті 514 Цивільного кодексу України, що має диспозитивний характер, до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредиторові у зобов'язанні, якщо інше не встановлено договором або законом.

У договорі про відступлення права вимоги сторони вправі самостійно визначити обсяг прав, які переходять до нового кредитора.

Порядок заміни кредитора у зобов'язанні встановлено статтею 516 Цивільного кодексу України, за ч. 2 якої заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договорами № 17-31/12 та № 16-31/14 про заміну кредитора у зобов'язанні інше не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами статті 518 Цивільного кодексу України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. У разі, коли боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Це положення є засобом охорони майнових інтересів боржника у разі зміни кредитора у зобов'язанні, яка може відбуватися і без згоди боржника.

У випадку коли боржник не був письмово повідомлений, він має право висувати заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором, тобто на момент, коли боржник фактично дізнався про заміну кредитора у його зобов'язанні.

Боржник має право аргументувати свої заперечення, зокрема, невиконанням первісним кредитором зустрічного зобов'язання.

Наведена норма визначає обсяг заперечень боржника проти вимог кредитора, який залежить від того, чи був він письмово повідомлений про заміну. Якщо боржник був письмово повідомлений про таку заміну, то обсяг заперечень визначається на момент одержання письмового повідомлення; якщо не був - то цей обсяг визначається моментом пред'явлення йому вимоги новим кредитором.

Отже, у розумінні статі 518 Цивільного кодексу України відсутність письмового повідомлення не звільняє боржника від відповідальності за порушене зобов'язання та не може свідчити про те, що заміна сторони не відбулась.

Аналогічної позиції дотримується і Вищий господарський суд України, яка, зокрема, викладена в постанові від 11.04.2013 по справі № 6/5025/784/12.

Таким чином, не повідомлення другого відповідача про відступлення права вимоги не є підставою вважати, що заміна кредитора не відбулась та не звільняє боржника від покладеного на нього обов'язку виконання зобов'язань за договором.

Тому, наведена обставина не може бути підставою відмови у задоволенні позову.

Отже, заміна кредитора як за договором № 17-31/12, так і за договором № 16-31/14 відбулась.

Документи, які підтверджують право вимоги за зазначеними договорами були передані від первісного до нового кредитора, про що було зазначено вище.

З огляду на викладене, позивач обґрунтовано вимагає виконання відповідачами зобов'язань.

Як вже зазначалось, між товариством з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" (поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "НОТАПС" (кредитор) 14.04.2014 було укладено договір поруки № 14-04-2014-4, відповідно до п.п. 1.1., 2.1. якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД АГРОБІЗНЕС" (боржник) щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру пені, 3% річних та штрафу у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору купівлі-продажу та угоди про заміну кредитора у зобов'язанні № 16-31/14 від 16.01.2014.

Згідно зі ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Положеннями ст. 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно п. 4.1. договору поруки у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Враховуючи невиконання боржником - ТОВ "ЗАХІД АГРОБІЗНЕС" обов'язку щодо сплати розміру пені, 3% річних та штрафу нарахованих у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язання за договором купівлі-продажу з наданням дилерських повноважень № ТАТ25/2012 від 03.05.2012, позивачем направлено на адресу поручителя вимогу від 05.05.2014 № 05-4/14.

Перший відповідач вимогу не виконав.

У зв'язку з невиконанням ані боржником, ані поручителем зобов'язань в частині сплати пені, 3% річних та штрафу, нарахованих за несвоєчасне виконання договору купівлі-продажу з наданням дилерських повноважень № ТАТ25/2012 від 03.05.2012, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про солідарне стягнення з відповідачів пені в сумі 210, 21 грн., штрафу в сумі 1 319, 76 грн. та 3% річних в сумі 41,68 грн.

Крім цього, колегія суддів погоджується з покладенням на відповідачів витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката у розмірі 1 200, 00 грн.

Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій (п.п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до договору №11-4/06-14 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 11 червня 2014 року, який укладено між товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "НОТАПС" (замовник за договором) та адвокатом Грищенко О.М. (виконавець за договором), виконавець зобов'язується надати замовнику правову допомогу щодо аналізу правовідносин замовника між замовником та ТОВ "Захід Агробізнес" та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп".

Надання вказаних послуг підтверджується наявним в матеріалах справи Актом здачі-приймання виконаних правових послуг та робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 06.10.2014 на суму 1200,00 грн.

На виконання умов договору, платіжним дорученням №14 від 01.08.2014 на суму 500,00 грн. та платіжним доручення №39 від 17.10.2014 на суму 700, 00 грн., оригінали яких наявні в матеріалах справи, ТОВ "Компанія "НОТАПС" перерахувало на рахунок адвоката Грищенко О.М. кошти, за послуги згідно договору №11-4/06-14 від 11.06.2014.

У матеріалах справи міститься копія посвідчення адвоката Грищенко О.М., виданого на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009 та довіреність б/н від 18.08.2014, видана товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "НОТАПС".

Крім того, як вбачається з матеріалів справи адвокат Грищенко О.М. брав участь у судових засіданнях як представник товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НОТАПС".

Суд першої інстанції дослідивши зазначені документи дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для покладення на відповідачів витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 1 200 грн.

Стосовно заперечень апелянта в частині неспіврозмірності зазначених витрат слід зазначити наступне.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат (п. 6.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи дійшла висновку про те, що 1 200 грн. витрат є розумно необхідним розміром суми, яка підлягає сплаті за надані адвокатські послуги.

Отже, заперечення апелянта в цій частині є необґрунтованими.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на другого відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 18.12.2014 у справі № 911/4534/14 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - другого відповідача у справі.

3. Матеріали справи № 911/4534/14 повернути до господарського суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко