ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2015 р.Справа № 916/4785/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Мацюри П.Ф., Ліпчанської Н.В.

При секретарі судового засідання: Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Орлова О.В., за довіреністю № 13/24-2 від 05.01.2015р.;

від відповідача - Курганський С.А., за довіреністю № б/н від 22.12.2014р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ"

на рішення господарського суду Одеської області від 05.01.2015р.

по справі № 916/4785/14

за позовом Публічного акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми „Комфорт"

про стягнення 508 378,47 грн.

Встановила:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство „Одеська ТЕЦ" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми „Комфорт" 508 378,47 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками перевірки Державною фінансовою інспекцією в Одеській області фінансово-господарської діяльності позивача, встановлено порушення з боку відповідача вимог «Правил визначення вартості будівництва», затверджених наказом Держбуду України від 27.08.2000 року № 174, що призвело до матеріальної шкоди (збитків), завданих позивачу за договором підряду № 409 від 05.10.2011р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.01.2015р. (суддя Зайцев Ю.О.) у задоволенні позову відмовлено у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство „Одеська ТЕЦ" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На думку апелянта, зафіксовані факти допущеного відповідачем порушення в акті перевірки Державної фінансової інспекції в Одеській області № 05-11/174 від 30.09.2014р., є доказом наявності складу правопорушення у діях відповідача, за наслідками яких підлягають застосуванню приписи ст. 224 Господарського кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступників висновків.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством „Одеська ТЕЦ" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірми „Комфорт" (Підрядник) укладено договір підряду № 409, за умовами якого Замовник доручає, а Підрядник зобов'язується на свій ризик здійснити поточний ремонт з заміни монолітного залізобетонного перекриття в деаераторному відділенні Замовника, а Замовник зобов'язується прийняти та сплатити ці роботи.

Відповідно до п. 2.1.1 за договором підлягають виконанню наступні види робіт: поточний ремонт по заміні монолітного залізобетонного перекриття у вісях «Б-В» та « 20-22» на відмітці +10,25 у деаераторному відділенні згідно локального кошторису, котрий є невід'ємною частиною договору.

За умовами пункту 2.2. Договору, роботи виконуються з матеріалів та обладнання Підрядника.

Відповідно до п. 5.1 договору договірна ціна робіт за договором складає 869 933 грн., у тому числі ПДВ 20% - 143988,83 грн. у відповідності до об'ємів, передбачених кошторисною документацією.

Договірна ціна (додаток № 1 до договору) є невід'ємною частиною договору, в обов'язковому порядку надається Підрядником (п. 5.2 договору).

Пунктом 5.5 договору зазначено, що підставою для оплати виконаних робіт за договором є акт виконаних робіт, підписаний Замовником.

Згідно з додатком №1 до договору підряду №409 сторони домовились, що вартість наданих послуг складатиме 863 933 грн.

Зазначений договір за своєю правовою природою є договором підряду, який повинен відповідати нормам глави 61 ЦК України та глави 33 ГК України.

Статтею 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 4 ст. 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акти виконаних робіт за Договорами є письмовими документами, які визначають період виконання робіт підрядником, види робіт, які здійснив підрядник за цей період та вартість цих робіт з зазначенням сум податку на додану вартість, в порядку та в розмірах, визначених чинним законодавством України та загальну суму, яка підлягає сплаті замовником.

В матеріалах справи наявний акт приймання виконаних робіт за січень 2012р. від 30.01.2012р. який підписаний у двосторонньому порядку уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств.

На виконання умов договору позивачем було оплачено роботи, що підтверджується платіжними дорученнями № 273 від 01.02.2012р. та № 269 від 30.01.2012р.

Будь-які дії щодо коригування суми оплати за участю підрядника позивачем в установленому порядку не вчинялись.

Поряд з цим, у III кварталі 2014р. Державною фінансовою інспекцією в Одеській області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ" у період з 01.10.2011р. по 30.06.2014р.. За результатами ревізії складено акт №05-11/174 від 30.09.2014 р.

В ході ревізії встановлено порушення вимог «Правил визначення вартості будівництва», затверджених наказом Держбуду України від 27.08.2000 № 174, що призвело до матеріальної шкоди (збитків), завданих Публічному акціонерному товариству „Одеська ТЕЦ" на загальну суму 508 378,47 грн. Завищення вартості виконаних робіт виникло за рахунок зайвого включення в акті форми КБ-2в при розбиранні залізобетонного перекриття , виконання робіт зі свердління кільцевими алмазними свердлами у кількості 1 4170 штук.

На підставі Акту ревізії ДФІ В Одеській області була винесена вимога щодо усунення виявлених в ході ревізії порушень № 15-05-23-14/9842 від 27.10.2014р, в якій зазначено:

- відобразити дебіторську заборгованість перед виконавцем робіт ТОВ Фірми «Комфорт» - 468 957,34 грн.;

- стягнути зайво сплачені кошти з підрядника ТОВ Фірми „Комфорт" у сумі 508 378,47 грн.,

- в іншому випадку стягнути з осіб, відповідальних у втраті активів, внаслідок чого зайво перераховано грошові кошти, шкоду, заподіяну ТОВ „Одеська ТЕЦ" у розмірі встановленому ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України.

Вказана вимога стала підставою для звернення із позовом в даній справі про стягнення з ТОВ Фірми „Комфорт" збитків у сумі 508378,47 грн.

Згідно зі ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 22 ЦК України також унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків та інших способів відшкодування майнової шкоди, у тому числі стягнення збитків, заявлених позивачем, настає за наявності таких умов як неправомірна поведінка особи, негативний результат такої поведінки (факт і розмір завданих збитків), причинний зв'язок між неправомірною поведінкою та негативним наслідком.

При цьому, стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань здійснюється в порядку ст. 623 ЦК України, при застосуванні норм якої враховується і те, що згідно норм ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Але судова колегія звертає увагу на відсутність реальних збитків, а саме втрат, яких позивач зазнав внаслідок виконання договірних зобов'язань.

Приписами ст. 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку позивачем прийнято виконані відповідачем роботи без зауважень, на підставі акту приймання виконаних будівельних робіт здійснено повну оплату робіт.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку про те, що сторони погодили об'єм виконаних робіт, їх якість та вартість, позивач прийняв виконані роботи, не заявивши при цьому про недоліки, як того вимагають положення ст. 853 ЦК України.

Отже, як правомірно зазначено місцевим господарським судом, позивачем не доведено порушення відповідачем умов договору укладеного між сторонами, а відтак і наявності складу цивільного правопорушення, що унеможливлює стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми „Комфорт" 508 378,47 грн. в якості збитків.

Доводи апелянта спростовується тим, що Акт ревізії фінансово-господарської діяльності не є належним доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором та спричинення збитків позивачу. Акт КРУ не є ані первинним документом, ані експертизою в розумінні ч. 4 ст. 853 ЦК України.

Так, норми ч. 4 ст. 853 ЦК України визначають, що у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Докази проведення такої експертизи в матеріалах справи відсутні, рівно як і докази звернення позивача до відповідача з вимогою про призначення такої експертизи.

Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Положеннями ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Наявні доводи скаржника по суті спрямовані на зміну ціни у договорі після його виконання сторонами, що згідно імперативних вимог ч.3 ст.632 ЦК України є неприпустимим.

Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Так, згідно з підпунктом 4 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України (затверджено Указом Президента України від 23.04.2011р. № 499/2011) врегульовано вжиття Держфінінспекцією України відповідно до покладених на неї завдань заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб. Такі заходи вживаються в установленому порядку Держфінінспекцією України як центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов'язання в межах господарсько-договірних відносин.

Таким чином, судова колегія зазначає, що Акт КРУ лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов'язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.

За таких обставин, судова колегія вважає, що результати ревізії не є підставою для стягнення з відповідача сум збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.04.2012р. по справі № 10/5025/1680/11, від 12.02.2013р. № 5023/3846/12).

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову та не вбачає підстав щодо зміни або скасування судового рішення.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі та матеріали справи не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ" - без задоволення.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.1, 105 ГПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 05.01.2015р. по справі № 916/4785/14 - залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 23.03.2015р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя П.Ф. Мацюра

Суддя Н.В. Ліпчанська