ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р.Справа № 922/81/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Фернічер", м.Артемівськ
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 14683,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Фернічер", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) суму заборгованості в розмірі 14683,00 грн. Також просить суд покласти на Відповідача судовий збір. Свої вимоги Позивач обґрунтовує неналежним виконанням Відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки товару № 31 від 08.02.2013 року, внаслідок чого виникла заборгованість, яка до цього часу не погашена.

Ухвалою від 12.01.2015 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, порушив провадження у справі та призначив її до розгляду в судовому засіданні.

У призначене судове засідання 03.03.2015 року представник Позивача не з'явився. 27.02.2015 року від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про порушення провадження у справі та відкладення її розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 25.12.2014р. (а.с. 19).

Відповідно до ч.1 ст. 64 ГПК України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Судом виконано процесуальний обов'язок щодо повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої листом Вищого господарського суду України від 19.02.2013 р. та затвердженої наказом Державної удової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28, а тому суд вважає можливим розглядати справу за наявними в ній матеріалами, як це передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02 - 5/289 із змінами "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України").

Крім того, в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 14.08.2007р. № 01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" (пункт 15) зазначено, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, місцезнаходження сторін (для юридичних осіб).

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. N 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України (надалі - ГПК України), не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із статтею 93 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 ГПК України розглядає справу за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши присутніх представників сторін, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

08.02.2013 року між сторонами укладено договір поставки товару № 31 (надалі - Договір).

За умовами укладеного Договору (в редакції згідно до Додаткової угоди № 1 від 01.01.2014р. до договору поставки товару № 31 від 08.02.2013р.) Позивач (Постачальник) зобов'язався передати у власність Відповідача (Покупця) товар, а Покупець, в свою чергу, зобов'язався прийняти та оплатити товар (матраци, меблева продукція та інше) у відповідності до даного Договору (п.1.1.).

Найменування (асортимент), кількість, ціна за одиницю товару, вартість партії товару, строки поставки та строки оплати товару що підлягає поставці, визначаються у відповідності із заявками Покупця, що є невід'ємною частиною цього Договору (п.1.2.).

Згідно до п.4.5. Договору, моментом передачі товару Покупцю вважається підписання накладної Покупцем. З цього моменту зобов'язання Постачальника по поставці вважаються виконаними.

В пункті 5.4. Договору сторони дійшли згоди, що Покупець здійснює оплату товару в розмірі 100% вартості узгодженої до поставки партії товару на умові відстрочення платежу, при якій строк повної оплати товару Покупцем не повинен перевищувати 7 календарних днів з моменту передачі товару Покупцю. Оплата партії товару здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. За згодою з Постачальником, допускається оплата товару за готівковий рахунок шляхом внесення грошових коштів в касу Постачальника.

Відповідно до п.12.2. Договору, цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 року, крім випадків дострокового припинення Договору за взаємною згодою сторін, здійсненому в письмовій формі, або за вимогою Постачальника. Договір буде вважатися пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін письмово не заявить про його розірвання за 10 днів до спливу строку дії цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи Позивач, на виконання умов Договору та взятих на себе зобов'язань відвантажив на адресу Відповідача меблеву продукцію на загальну суму 18142,00грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № 2395 від 21.08.2013р., № 2595 від 05.09.2013р., № 2596 від 05.09.2013р. та № 2703 від 11.09.2013р., підписаними та скріпленими печатками сторін (а.с. 24-27).

Проте Відповідач лише частково розрахувався з позивачем за отриманий товар сплативши 3459,00грн., що підтверджується копією банківської виписки від 26.08.2013 року (а.с.28). Внаслідок неповної оплати отриманого товару заборгованість Відповідача перед Позивачем склала 14683,00грн., що також підтверджується Актами звірки взаємних розрахунків станом на квітень та серпень 2014 року, підписаними та скріпленими печатками сторін (а.с.29-30).

Як свідчать наявні в матеріалах справи документи, Позивач, в порядку досудового врегулювання спору направив на адресу Відповідача претензію (вих. № 642 від 21.11.2014 року) (а.с. 31) з вимогою погасити заборгованість за поставлений товар в розмірі 14683,00грн. Однак Відповідач вимоги претензії не виконав, заборгованість перед Позивачем не погасив, що і стало підставою для звернення Позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши присутніх представників сторін, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте доказів здійснення оплати за спірною господарською операцією Відповідач суду не надав та не спростував відсутність заборгованості за договором поставки товару № 31 від 08.02.2013 року на суму 14683,00грн.

Таким чином Відповідач порушив умови укладеного з Позивачем Договору та вимоги ст. 526 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача суми основного боргу у розмірі 14683,00грн. є обґрунтованими, правомірними, доведеними матеріалами справи, не спростованими Відповідачем та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00грн. покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 612, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 12, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61023, АДРЕСА_1; ІН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ФЕРНІЧЕР" (84500, Донецька область, м. Артемівськ, вул. П. Лумумби, буд. 95; Код ; в тому числі р/р № 0917 в ПАТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК», МФО 380366) 14683,00грн. основного боргу та 1827,00грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.03.2015 р.

Суддя І.П. Жигалкін