РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015Справа №910/2704/15-г
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України»

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

про стягнення 132 294 грн. 37 коп.

Представники:

від Позивача: Пономаренко А.Є. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Надра України» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (надалі також - «Відповідач») про стягнення 132 294 грн. 37 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 19.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Надра України» (Виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (Замовник) було укладено Договір №7/2993-Р-116М/13 про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування, відповідно до умов якого Виконавець зобов»язався виконати для Замовника, а Замовник зобов»язався прийняти й оплатити роботи з проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування з метою видобування корисних копалин на Андріяшівському родовищі відповідно до умов цього Договору. Як зазначає Позивач, він належним чином виконав умови цього Договору, проте Відповідач в порушення умов Договору не здійснив оплату за надані послуги в повному обсязі. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Надра України» становить 121 621 грн. 65 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» 3% річних у розмірі 679 грн. 75 коп., інфляційні у розмірі 3 648 грн. 65 коп. та пеню в розмірі 6 344 грн. 32 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.02.2015 р. порушено провадження у справі № 910/2704/15-г, судове засідання призначено на 26.02.2015 р.

26.02.2015 року судове засідання не відбулось, у зв'язку із перебуванням судді Чинчин О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.03.2015 року розгляд справи №910/2704/15-г призначено на 12.03.2015 року.

В судовому засіданні 12 березня 2015 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи, викладені в позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 року у справі № 910/2704/15-г.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр», місцезнаходженням Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» є 04053, м.Київ, ПРОВУЛОК НЕСТОРІВСЬКИЙ, будинок 3-5.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/2704/15-г направлялись на адресу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», зазначену на веб-сайті Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр».

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 12 березня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

19.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Надра України» (Виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (Замовник) було укладено Договір №7/2993-Р-116М/13 про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування, відповідно до умов якого Виконавець зобов»язався виконати для Замовника, а Замовник зобов»язався прийняти й оплатити роботи з проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування з метою видобування корисних копалин на Андріяшівському родовищі відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п.4.1 Договору по завершенню кожного етапу (підетапу) Виконавець надає Замовнику підписаний ним Акт здавання - приймання виконаних робіт в 2-х примірниках та Звіт у письмових формі.

Згідно з п.5.2 Договору Замовник перераховує Виконавцю попередню оплату у розмірі 100% від вартості робіт за відповідним етапом (підетапом). Перерахування попередньої оплати здійснюється на підставі рахунку - фактури Виконавця протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання рахунку - фактури.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що у разі несвоєчасного перерахування попередньої оплати Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання своїх зобов»язань з оплати.

У п.10.5 Договору встановлено, що цей Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами, скріплення їх підписів печатками та діє до закінчення дії спеціального дозволу на користування надрами Андріяшівського родовища від 26.03.1998 року.

Протоколом узгодження договірної ціни на 2013 рік, що є Додатком №2 до Договору, Сторонами досягнута домовленість про ціну робіт на 2013 рік, яка становить 121 621 грн. 65 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №7/2993-Р-116М/13 про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування від 19.12.2013 року Позивач виконав роботи з проведення моніторингу, а Відповідач у свою чергу прийняв вказані роботи, що підтверджується Актом № Н-00000043 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 14.01.2014 року на загальну суму 121 621 грн. 65 коп.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач в порушення умов Договору не здійснив оплату за надані послуги в повному обсязі. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Надра України» становить 121 621 грн. 65 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» 3% річних у розмірі 679 грн. 75 коп., інфляційні у розмірі 3 648 грн. 65 коп. та пеню в розмірі 6 344 грн. 32 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №7/2993-Р-116М/13 про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування від 19.12.2013 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №7/2993-Р-116М/13 про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування від 19.12.2013 року Позивач виконав роботи з проведення моніторингу, а Відповідач у свою чергу прийняв вказані роботи, що підтверджується Актом № Н-00000043 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 14.01.2014 року на загальну суму 121 621 грн. 65 коп., який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Крім того, на виконання умов Договору №7/2993-Р-116М/13 про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування від 19.12.2013 року Позивач виставив рахунок - фактуру № Н-00000737 від 31.10.2014 р. на суму 121 621 грн. 65 коп., який був отриманий Відповідачем 06.11.2014 року, що підтверджується поверненням рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення уповноваженому представнику Відповідача.

Таким чином, заборгованість Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Надра України» за Договором №7/2993-Р-116М/13 про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування від 19.12.2013 року становить 121 621 грн. 65 коп.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Надра України» в розмірі 121 621 грн. 65 коп.

Отже, Суд приходить до висновку, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату вартості наданих та прийнятих робіт в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 121 621 грн. 65 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 21.11.2014 р. по 27.01.2015 р. у розмірі 679 грн. 75 коп. та інфляційні у розмірі 3 648 грн. 65 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за надані послуги за Договором №7/2993-Р-116М/13 про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування від 19.12.2013 року за загальний період прострочки з 21.11.2014 р. по 27.01.2015 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 679 грн. 75 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 21.11.2014 року по 27.01.2015 року.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов»язання в зв»язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних за період з 21.11.2014 р. по 15.01.2015 р. у розмірі 3 648 грн. 65 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також Позивач просив Суд стягнути з Відповідача пеню за загальний період прострочки з 21.11.2014 р. по 27.01.2015 р. у розмірі 6 244 грн. 32 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що у разі несвоєчасного перерахування попередньої оплати Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання своїх зобов»язань з оплати.

За приписом частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, Суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійну обліковую ставку НБУ.

Суд, перевіривши розрахунок пені, наданий Позивач, дійшов висновку, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню та до стягнення з Відповідача підлягає пеня у розмірі 6 344 грн. 32 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 21.11.2014 року по 27.01.2015 року.

Таким чином, з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 121 621 грн. 62 коп., 3% річних у розмірі 679 грн. 75 коп., інфляційні в розмірі 3 648 грн. 65 коп. та пеня у розмірі 6 344 грн. 32 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м.Київ, ПРОВУЛОК НЕСТОРІВСЬКИЙ, будинок 3-5, Ідентифікаційний код юридичної особи 00135390) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» (03151, м.Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 54, Ідентифікаційний код юридичної особи 31169745) заборгованість у розмірі 121 621 (сто двадцять одна тисяча шістсот двадцять одна) грн. 62 (шістдесят дві) коп., 3% річних у розмірі 679 (шістсот сімдесят дев'ять) грн. 75 (сімдесят п'ять) коп., інфляційні у розмірі 3 648 (три тисячі шістсот сорок вісім) грн. 65 (шістдесят п'ять) коп., пеню у розмірі 6 344 (шість тисяч триста сорок чотири) грн. 32 (тридцять дві) коп. та судовий збір у розмірі 2 645 (дві тисячі шістсот сорок п'ять) грн. 89 (вісімдесят дев'ять) коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 13 березня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин