ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р.Справа № 922/905/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Приватного підприємства "Дара-прогрес", м. Харків
про стягнення коштів, повернення майна
за участю представників сторін:

позивача - Грєнков І.В., дов.№ 08-11/4838/2-14 від 29.12.14 р.;

відповідача - Попова Н.В., дов. б/н від 21.02.15 р.;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Харківська міська рада звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить зобов'язати відповідача - Приватне підприємство "Дара-прогрес" повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,3106 га, яка розташована по вул. Морозова, 6 у м. Харкові. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 433057,59 грн. та судові витати по справі, мотивуючи свої вимоги використанням відповідачем вказаної земельної ділянки, яка розташована по вул. Морозова, 6 у м. Харкові, без достатніх правових підстав.

27.02.15 р. відповідач надав письмовий відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що, повернення позивачу в натурі спірної земельної ділянки, на якій знаходиться нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності, призведе до позбавлення та обмеженню відповідача в його праві вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що є недопустимим, а тому позовні вимоги Харківської міської ради в частині повернення в натурі територіальній громаді в особі Харківської міської ради земельної ділянки не підлягають задоволенню. Відповідач також зауважив, що він є власником нежитлової будівлі літ. "Я-1" загальною площею 295,6 кв.м., літ. "Ю-2" загальною площею 436,3 кв.м., нежитлового приміщення № 2 в літ. "К1-1" загальною площею 336,0 кв.м. та нежитлового приміщення № 1 в літ. "К1-1" загальною площею 222,4 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Морозова, 6, згідно свідоцтва про право власності від 04.10.2013 № 10296806, отже, посилання позивача про безпідставність набуття та використання відповідачем спірної земельної ділянки, яка розташована по вул. Морозова, 6 є необґрунтованими. Крім того, на думку відповідача, позивачем не доведено отримання відповідачем доходу від користування спірною земельною ділянкою в сумі 433057,59 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 11.03.15 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.03.15 р. надав додаткові пояснення, підтримав відзив, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Суд, дослідивши надані пояснення, долучив їх до матеріалів справи.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, відповідач на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.10.2013р. (а.с. 34), виданого Харківською міською радою, є власником нежитлової будівлі літ. "Я-1" загальною площею 295,6 кв.м., літ. "Ю-2" загальною площею 436,3 кв.м., нежитлового приміщення № 2 в літ. "К1-1" загальною площею 336,0 кв.м., нежитлового приміщення № 1 в літ. "К1-1" загальною площею 222,4 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Морозова, 6. Зазначені обставини також підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта від 17.11.2014 № 29590774 (а.с. 20) та відповідним Витягом (а.с. 35).

Відповідач, як власник нерухомого майна, з метою подальшого укладення договору оренди спірної земельної ділянки, до міського голови про надання дозволу на виконання проекту відведення спірних земельних ділянок, на яких таке майно розташоване, не звертався.

Таким чином, договір оренди землі між Харківською міською радою та Приватним підприємством "Дара-прогрес" укладено не було.

18 листопада 2014 року головним спеціалістом відділу контролю за використанням земель Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради було здійснено заходи самоврядного контролю за додержанням вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована по вул. Морозова, 6 в місті Харкові.

Під час проведення вказаних заходів було встановлено, що відповідач з 03.10.2013 року та по теперішній час використовує зазначену земельну ділянку по вул. Морозова, 6 без виникнення права власності, користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125 Земельного кодексу України. Про відповідні обставини було складено акт обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки (а.с. 13-14).

У зв'язку з виявленими обставинами, позивач звернувся до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про надання інформації відносно оплати відповідачем земельного податку за використання спірної земельної ділянки.

24 листопада 2014 року листом № 7211/9/20-38-15-03-16 (а.с. 19) на вказане звернення було надано відповідь, що відповідач перебуває на обліку в Основ'янській ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, як платник податку на землю з юридичних осіб та, станом на 01.11.14 р., податковий борг по земельному податку у відповідача відсутній.

На підставі викладених обставин, позивач наполягає на безпідставному користуванні відповідачем спірними земельними ділянками, у зв'язку з чим звернувся з відповідним позовом та просить суд зобов'язати відповідача звільнити відповідні земельні ділянки та стягнути з відповідача суму несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою, як отриманий останнім дохід від використання безпідставно набутого майна.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 ЦК України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч. 1 ст. 181 ЦК України).

Встановлені судом обставини справи свідчать, що на спірній земельній ділянці по вул. Морозова, 6 у м. Харкові відповідачу на праві приватної власності належать нежитлова будівля літ. "Я-1" загальною площею 295,6 кв.м., літ. "Ю-2" загальною площею 436,3 кв.м., нежитлове приміщення № 2 в літ. "К1-1" загальною площею 336,0 кв.м. та нежитлове приміщення № 1 в літ. "К1-1" загальною площею 222,4 кв.м.

Таким чином, звільнення земельної ділянки без переміщення вказаної нерухомості є неможливим без її знецінення (знищення) та зміни її призначення.

Згідно чинного земельного законодавства, використання землі здійснюється або на праві власності, або на праві користування земельною ділянкою (в даному випадку - договору оренди земельної ділянки).

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, відповідач не набув ані права власності, ані права користування спірною земельною ділянкою.

Згідно ч. 2 ст.123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Як вже було зазначено, відповідач, як власник нерухомого майна, з метою подальшого укладення договору оренди спірної земельної ділянки, до міського голови про надання дозволу на виконання проекту відведення спірних земельних ділянок, на яких таке майно розташоване, не звертався.

Отже, як свідчать матеріали справи та не спростовано сторонами, договір оренди спірної земельної ділянки між сторонами укладений не був.

Позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на безпідставне користування відповідачем спірною земельною ділянкою. Проте, суд не погоджується з такими висновками позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що на спірній земельній ділянці по вул. Морозова, 6 у м. Харкові відповідачу, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.10.2013р., на праві приватної власності належать нежитлові будівлі літ. "Я-1" загальною площею 295,6 кв.м., літ. "Ю-2" загальною площею 436,3 кв.м., нежитлове приміщення № 2 в літ. "К1-1" загальною площею 336,0 кв.м. та нежитлове приміщення № 1 в літ. "К1-1" загальною площею 222,4 кв.м.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, станом на час набуття права власності), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідач у 2013 році набув право власності на вищезазначене нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, отже, останній має законодавчо визначене право на земельну ділянку, на якій розташовані його будівлі, що спростовує твердження позивача про безпідставне користування відповідачем спірних земельних ділянок.

Відтак, враховуючи фактичний та юридичний зв'язок земельної ділянки, яка знаходиться по вул. Морозова, 6 у м. Харкові та розташованих на них будівель, вимога про повернення безпідставно набутого майна не може бути задоволена судом, оскільки позивачем не доведено, що спірна земельна ділянка, це дійсно те майно, що безпідставно набуте відповідачем без будь-яких правових підстав.

Крім того, частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою (Лист Верховного Суду України від 01.04.2014 "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України").

Так, у відповідача виникло право власності на нерухомість на підставі цивільно-правових угод. Втім, право користування земельних ділянок, які знаходяться під нерухомістю належним чином відповідачем не оформлено, але недотримання порядку оформлення права на земельні ділянки, на яких розташована нерухомість, не може бути підставою для обмеження права відповідача як власника нерухомості на користування нерухомістю та як наслідок - земельних ділянок, на яких вона розташована, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою.

Відповідно до приписів ст.152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Водночас відповідно до статті 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно зі статтею 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, зобов'язання відповідача в примусовому порядку звільнити земельну ділянку, яка розташована по вул. Морозова, 6 у м. Харкові та передати їх в натурі позивачу є порушенням права власності відповідача, гарантованого статтею 41 Конституції України. Зазначені обставини виключають можливість звільнення земельної ділянки під будівлею з посиланням на її самовільне зайняття (Лист Вищого господарського суду від 01.01.2010 "Узагальнення судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов'язаних із земельними правовідносинами").

З огляду на наведене, обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов'язання відповідача повернути земельні ділянки в натурі є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення його порушених прав, а тому виключає можливість задоволення позовних вимог в цій частині.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 433057,59 грн., як доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за період з 01.10.13 р. по 31.12.14 р., в порядку ст.ст. 1212, 1213, 1214 ЦК України, суд виходить з наступного.

В ч. 1 ст. 1212 ЦК України зазначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Статтею 1214 Цивільного кодексу України передбачено визначення реального розміру неодержаного прибутку.

Як вбачається зі змісту статей 1212, 1213, 1214 ЦК України, зокрема, із вжитого в них терміну "потерпілий", ці статті застосовуються до деліктних правовідносин, коли фізичній або юридичній особі завдано шкоди шляхом порушення їх охоронюваних законом прав, зокрема, - майнових.

Таким чином, суд зазначає, що для застосування ст.ст. 1212, 1213, 1214 ЦК України необхідно щоб мало місце не лише набуття або зберігання майна, яке здійснено за рахунок іншої сторони, а й щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна внаслідок дій вчинених необґрунтовано (постанова Вищого господарського суду України від 25.02.15 р. у справі №922/2645/14).

Отже, для застосування вищезазначених норм ЦК України має бути доведено факт протиправності дій відповідача.

Проте, позивачем не доведена протиправність в діях відповідача з набуття спірної земельної ділянки. Більш того, позивач у свої позовній заяві зазначає, що дії відповідача з набуття спірної земельної ділянки, як наслідок придбання у власність будівлі, не порушують норми права, передбачені чинним законодавством, а тому ці дії не є протиправними.

Враховуючи викладене, застосування ст.ст. 1212, 1213, 1214 ЦК України в даному випадку є неправомірне.

Крім того, відповідно до статті 14 Податкового кодексу України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів.

При цьому, позивач вимагає стягнення з відповідача спірних коштів саме в якості доходу останнього, що передбачено ст. 1214 Цивільного кодексу України, а не коштів, безпідставно збережених за його рахунок.

Проте, позивачем не надано доказів виникнення у відповідача такого доходу в результаті збільшення активів або зменшення зобов'язань внаслідок користування спірною земельною ділянкою.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача доходів, отриманих від використання безпідставно набутого майна в розмірі 433057,59 грн. також не підлягають задоволенню.

За таких підстав, вимоги позивача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В зв'язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до чинного господарського процесуального законодавства, сплачені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

З огляду на наведене, відповідно до ст. 41 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16, 179, 181, 316 ЦК України, ст.ст. 120, 123, 206 Земельного Кодексу, ст.ст. 269, 287, 289 Податкового Кодексу України, ст.15 Закону України "Про оренду землі", ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" та ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.03.2015 р.

Суддя Т.В. Інте