РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015Справа №910/3994/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Олтекс;

до Міністерства оборони України;

про стягнення 8 436 600,00 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:
Від позивача: Лукошко Н.С., представник, довіреність № 02/03-1 від 02.03.2015р.

Ткаченко К.В., представник, довіреність №02/03-1 від 02.03.2015р.

Від відповідача: Гладкий С.М., представник, довіреність №220/86/59/д від 14.11.2014р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою відповідальністю "Олтекс" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України про стягнення 8 436 600,00 грн. заборгованості за договором № 286/3/14/166 від 10.10.2014 р. про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2015 року порушено провадження у справі № 910/3994/15-г, розгляд справи призначено на 17.03.2015 р.

У судовому засіданні 17.03.2015 р. представники позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні та у своєму письмовому відзиві проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Олтекс" (постачальник) та Міністерством оборони України (замовник) 10.10.2014 року було укладено договір № 286/3/14/166 на поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (надалі договір), згідно умов якого постачальник зобов`язується у 2014 році поставити замовнику одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (лот 2. Куртка утеплена польова з тканини вибивної (камуфльованої)) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються специфікацією. Ціна товару з ПДВ складає: 11 772 000,00 грн. Постачальник самостійно закуповує сировину, матеріали та комплектуючі вироби (далі - матеріали), які встановленим порядком погоджуються з замовником. Замовником погоджено виготовлення штанів утеплених польових з тканини верху вибивної (камуфльованої) арт. 2701. Замовник має право зменшувати обсяг закупівлі товару, залежно від реального фінансування видатків замовника. (п.п. 1.2.,1.3. договору)

Відповідно до п. 4.1. договору, розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі).

До рахунку-фактури додаються: акт приймального контролю (якості) товару, на якому повинен бути оригінал підпису одержувача замовника, засвідчений мастичною печаткою, який підтверджує одержання товару; видаткова накладна Постачальника; повідомлення-підтвердження. (п. 4.2. договору)

Додатком № 1 до договору (рознарядка Міністерства оборони України за специфікацією), сторонами було погоджено відвантаження товару в центр забезпечення речовим майном в/ч НОМЕР_1 (29010, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 39) в термін до 20.12.2014 включно в розмірах згідно додатку № 2 до договору.

25 грудня 2014 р. сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору від 10.10.2014 р. № 286/3/14/166, відповідно до якої, абзац 1 п. 10.1. договору викладено у наступній редакції: Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.03.2015 р. (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором, оплату поставленого товару здійснив не в повному обсязі, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість у розмірі 8 436 600,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою договір № 286/3/14/166 від 10.10.2014 року є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, поставивши відповідачу товар на загальну суму 11 772 000,00 грн., що також підтверджується актами приймального контролю якості та видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін.

Проте відповідачем оплата поставленого позивачем товару у повному обсязі здійснена не була, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 11 788 500,00 грн.

При розгляді справи судом встановлено, що позивач надав відповідачу всі необхідні платіжні документи для здійснення оплати за поставлений товар, але відповідач листом від 29.01.2015 року за № 286/6/703 року повідомив позивача про залишення наданих платіжних документів без реалізації у зв`язку із закінченням бюджетного року та у зв`язку з тим, що вони не можуть бути оплачені за рахунок бюджетних коштів 2015 року.

За ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У матеріалах справи міститься підписаний між сторонами акт звіряння розрахунків за договором від 29.01.2015 р., згідно якого відповідач визнає наявність заборгованості перед позивачем у сумі 8 436 600,00 грн.

При цьому, відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що сума заборгованості, яку позивач просить стягнути, не була зареєстрована у органах Державної казначейської служби України як бюджетне зобов`язання, рахунки направлено Міністерству оборони України після закінчення 2014 бюджетного року, що суперечить п. 4.2. договору та вимогам Бюджетного кодексу України. Відповідач зазначає, що підтверджуючі документи, які могли б стати підставою для оплати, надані Міністерству оборони України вже у наступному, 2015 році, отже, у зв`язку з порушенням позивачем порядку надання документів на оплату послуг, у Міністерства оборони України відсутні підстави для реєстрації зобовязань.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до ч. 12 ст. 23 Бюджетного кодексу України, усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 614 Цивільного кодексу України, особа що порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже зазначалося вище, 25 грудня 2014 р. сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору від 10.10.2014 р. № 286/3/14/166, відповідно до якої абзац перший пункту 10.1. розділу X викладено у наступній редакції: Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 березня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Таким чином, поставка товару позивачем була здійснена протягом дії договору, а поставлений товар підлягає оплаті відповідачем.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно зі ст. 229 цього ж Кодексу, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Таким чином, відсутність бюджетних призначень не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов`язання. Аналогічні правові позиції викладені у постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 р. № 15/5027/715/2011, постанові Верховного суду України від 15.05.2012 р. № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 р.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 43, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:
1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03186, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Олтекс" (03062, м. Київ, вул. Олександрівська, 45; ) 8 436 600 (вісім мільйонів чотириста тридцять шість тисяч шістсот) грн. 00 коп. заборгованості та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. витрат на оплату судового збору. Видати наказ.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 20.03.2015 р.