номер провадження справи 2/162/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015 Справа № 908/6377/14

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування", м.Київ

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо", м.Запоріжжя

про стягнення 33030,00 грн.,

представники сторін: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулося приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа Страхування" з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 33030,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.08.2013 р. на 44км 800м автодороги Саки-Орлівка сталася ДТП за участю автомобілів Chevrolet, д/н № СН5821АН (водій та власник Лазутко Л.О.) та "Audi", д/н № СН9564АІ (водій Чернов О.П., власник Коцкало-Бабенко А.Є.). Відповідно до довідки ДАІ ДТП сталася внаслідок порушення водієм Черновим О.П. правил дорожнього руху. Матеріали справи були направлені до Бахчисарайського РВ ГУМВС України в Автономній Республіці Крим для здійснення досудового розслідування, а в подальшому - відкрито кримінальне провадження та пред'явлено підозру Чернову О.П. На підставі звіту автотоварознавчого дослідження, страхового акту, на виконання умов договору добровільного страхування автотранспорту №046.0392303.079 від 04.10.2012 р. позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 33030,00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія "Audi", д/н № СН9564АІ була застрахована у ТДВ "Кредо" за полісом №АС0956590, позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу страхове відшкодування в сумі 33030,00 грн.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 526, 611, 993, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Ухвалою господарського суду від 31.12.2014 р. прийнято позов до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/162/14 та призначено розгляд справи на 19.02.2015р.

Враховуючи неявку в судове засідання 19.02.2015р. представників сторін та невиконання позивачем вимог суду в повному обсязі, ухвалою суду від 19.02.2015 р. відкладено розгляд справи на 02.03.2015 р.

В судове засідання 02.03.2015р. сторони своїх представників не направили, у зв'язку з цим фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Від позивача надійшло клопотання розглядати справу без присутності його представника, позовні вимоги підтримує.

Від відповідача також надійшло клопотання розглядати справу без присутності його представника. Проти позовних вимог останній заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов.

У відзиві на позов відповідач просить відмовити позивачу в позові, посилаючись на те, що позивачем не надані докази виплати страхового відшкодування страхувальнику. Судове рішення стосовно ДТП відсутнє, тому відповідач правомірно призупинив розгляд заяви позивача про виплату страхового відшкодування згідно з п. 36.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Крім того, позивач звернувся до відповідача за виплатою страхового відшкодування після спливу одного року з моменту ДТП, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування згідно з п. 37.1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і, враховуючи те, що 02.03.2015 р. є останнім днем строку вирішення спору, розглянув справу без присутності представників сторін.

В судовому засіданні 02.03.2015р. судом прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

11.08.2013 р. на 44км 800м автодороги Саки-Орлівка сталася ДТП за участю автомобілів Chevrolet Aveo, д/н № СН5821АН (водій та власник Лазутко Л.О.) та "Audi", д/н №СН9564АІ (водій Чернов О.П., власник Коцкало-Бабенко А.Є.).

Відповідно до довідки ДАІ ДТП сталася внаслідок порушення водієм Черновим О.П. правил дорожнього руху. Матеріали справи були направлені до Бахчисарайського РВ ГУМВС України в Автономній Республіці Крим для здійснення досудового розслідування, а в подальшому - відкрито кримінальне провадження та пред'явлено підозру Чернову О.П.

В результаті ДТП було пошкоджено транспортний засіб Chevrolet Aveo, д/н №СН5821АН, що підтверджується довідкою ДАІ та актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 12.08.2013 р.

Для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові застрахованого автомобіля, суб'єктом оціночної діяльності було складено звіт №2809/1517 від 21.08.2013р. про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу Chevrolet Aveo, д/н № СН5821АН, відповідно до якого вартість ремонту з урахуванням ПДВ визначена в розмірі 79372,57 грн.

Транспортний засіб Chevrolet Aveo, д/н № СН5821АН на момент ДТП був застрахований за договором добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, № 046.0392303.079 від 04.10.2012 р., укладеним між Лазутко Олексієм Леонідовичем (страхувальник) та ПрАТ «СК «Альфа страхування».

Вигодонабувачем за договором добровільного страхування є ПАТ «Альфа-Банк», однак у своєму листі-відповіді від 03.09.2013 р. № 70167-23.1-б/б на запит позивача ПАТ «Альфа-Банк» повідомив, що станом на 03.09.2013 р. зобов'язання позичальника Лазутко Л.О. за кредитним договором щодо повернення кредиту, отриманого для придбання автомобіля Chevrolet Aveo, д/н № СН5821АН, перед банком виконані в повному обсязі, тому банк не заперечує проти виплати страхового відшкодування Лазутко Л.О.

Договором добровільного страхування передбачений ліміт відповідальності страховика в розмірі 60000,00 грн., а також безумовна франшиза у випадку ДТП, яка передбачає зменшення страхового відшкодування в кожному страховому випадку, на суму франшизи.

Вчинена ДТП була визнана позивачем страховою подією, з настанням якої виникає обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування.

Страховим актом № 3030.206.13.01.01 від 04.10.2012 р. позивач визначив до виплати страхове відшкодування в сумі 33030,00 грн.

На виконання умов договору добровільного страхування позивач перерахував страхувальнику Лазутко Л.О. страхове відшкодування в сумі 33030,00 грн., що підтверджується витягом з відомості виплат страхового відшкодування № 310 від 07.10.2013р. та платіжним дорученням до неї № 21053 від 07.10.2013 р.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність водія "Audi", д/н № СН9564АІ була застрахована у ТДВ "Кредо" за полісом №АС0956590, позивач звернувся до ТДВ «Кредо» із заявою вих. № 17-09/14Р від 15.09.2014 р. про виплату страхового відшкодування в сумі 33030,00 грн. в порядку регресу.

У відповідь на вимогу позивача відповідач надіслав лист № 716 від 15.10.2014 р., в якому повідомлено про припинення розгляду заяви про виплату страхового відшкодування до отримання ТДВ СК «Кредо» рішення в кримінальній справі відносно Чернова О.П., з посиланням на п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку визнання майнових вимог заявника припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення в такій справі законної сили.

На підставі вказаних обставин позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 33030,00 грн. в порядку регресу.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічна норма міститься у ст. 27 Закону України від 07.03.1996 р. N 85/96-ВР «Про страхування».

Відповідно до вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Пункт 2 ст. 1187 ЦК України закріплює, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 5 зазначеної статті визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 2 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994р. №02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди", як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України). Однак щодо зобов'язань, які виникають внаслідок заподіяння шкоди, є виняток з цього загального правила, тобто коли обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на особу без її вини (статті 1173, 1174, 1187 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Що ж до заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, то його володілець звільняється від обов'язку відшкодування шкоди тільки тоді, коли доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Якщо з матеріалів справи вбачається, що груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого господарський суд зменшує розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування. Шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.

Вирішуючи спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, наприклад, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини.

Також у п. 4 вказаного роз'яснення зазначено, що відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів. Рішення господарського суду не може обґрунтовуватись тільки довідкою органу ДАІ або постановою про відмову у порушенні кримінальної справи.

Суд зазначає, що звернувшись до відповідача із вимогою вих. № 17-09/14Р від 15.09.2014 р. про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, позивач надав копію довідки ДАІ № 9246291 про дорожньо-транспортну пригоду, а також листа начальника Бахчисарайського РВ ГУМВС України в Автономній Республіці Крим від 18.03.2014 р. № 57/2726, з яких вбачається, що ДТП сталася з вини Чернова О.П., який, у свою чергу, є страхувальником за полісом ТДВ «Кредо» №АС/0956590 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Із наданого позивачем у справу листа начальника Бахчисарайського РВ ГУМВС України в Автономній Республіці Крим від 12.12.2013 р. № 57/14798, який наданий у відповідь на запит ПрАТ «СК «Альфа Страхування», зазначено, що 12.08.2013 р. СВ Бахчисарайського ГУ МВС України в АР Крим було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001761 за ч. 1 ст. 286 КК України за повідомленням про те, що 11.08.2013 р. приблизно о 19 год. 45 хв. на 44 км 800 м автодороги Саки-Орлівка, водій автомобіля "Audi", д/н №СН9564АІ Чернов О.П., рухаючись зі сторони м. Саки у напрямку с Орлівка не обрав безпечну швидкість та на лівому закругленні дороги допустив виїзд на зустрічну смугу, де скоїв зіткнення з а/м Chevrolet Aveo, д/н СН5821АН під керуванням Лазутко Л.О., який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП водії та пасажири обох автомобілів отримали тілесні ушкодження. 09.12.2013 р. водію автомобіля Audi Чернову О.П. була пред'явлена підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. Досудове розслідування на дату відповіді триває.

В іншому листі начальника Бахчисарайського РВ ГУМВС України в Автономній Республіці Крим від 18.03.2014 р. № 57/2726 у відповідь на запит ПрАТ «СК «Альфа Страхування» повідомляється, що 14.12.2103 р. кримінальне провадження №0001761 за обвинувальним актом відносно Чернова О.П. було спрямовано до Бахчисарайського районного суду АР Крим для притягнення останнього до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України.

На момент розгляду справи відомості про подальший хід справи у позивача відсутні та суду не надані.

Однак суд зазначає, що із наданих позивачем доказів вбачається, що ДТП сталася саме з вини Чернова О.П., який допустив виїзд на смугу зустрічного руху, що заборонено п. 11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306 , і скоїв зіткнення з автомобілем належним Лазутко Л.О. У зв'язку з чим, Чернову О.П. пред'явлена підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. Норма ч. 1 ст. 286 КК України передбачає кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Тобто сам факт порушення правил дорожнього руху Черновим О.П. підтверджується наявними у справі доказами, а підставою для порушення кримінального провадження за даним фактом стало спричинення тілесних ушкоджень потерпілим внаслідок ДТП, що зафіксовано довідкою ДАІ.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність Чернова О.П. у зв'язку з використанням автомобіля Chevrolet Aveo, д/н СН5821АН, була застрахована у ТДВ «СК «Кредо» за полісом №АС0956590.

Отже, відповідач на умовах полісу №АС0956590 повинен відшкодувати в порядку регресу шкоду, завдану внаслідок страхового випадку.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розмір страхового відшкодування, виплаченого позивачем, склав 33030,00 грн.

Разом із цим, полісом №АС0956590 передбачена виплата франшизи в сумі 500,00 грн.

Пунктом 12.1 ст. 12 Закону України від 01.07.2004 р. №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Враховуючи викладене, розмір страхового відшкодування слід зменшити на суму франшизи відповідача.

Таким чином, суд визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 32530,00 грн. (33030,00 грн. - 500,00 грн.). На суму франшизи 500,00 грн. позовні вимоги пред'явлені необґрунтовано.

Доводи відповідача про те, що позивачем не доведений факт виплати страхового відшкодування, суд визнав необґрунтованими з огляду на наступне.

Позивач виплатив страхове відшкодування страхувальнику Лазутко Л.О. на підставі Закону України від 07.03.1996р. № 85/96-ВР «Про страхування» та договору добровільного страхування №046.0392303.079 від 04.10.2012 р., укладеного щодо транспортного засобу Chevrolet Aveo, д/н №СН5821АН. У справі міститься лист вигодонабувача за цим договором ПАТ «Альфа-Банк», який у своєму листі-відповіді від 03.09.2013 р. № 70167-23.1-б/б повідомив про свою згоду щодо виплати страхового відшкодування на користь Лазутко Л.О., який повністю оплатив кредит на придбання застрахованого автомобіля і фактично став вигодонабувачем за договором добровільного страхування.

Фактична виплата страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 21053 від 07.10.2013 р. та витягом №310 від 07.10.2013 р. з відомості виплат страхового відшкодування. А щодо суми 113191,85 грн., яка зазначена в даному платіжному дорученні суд зазначає, що даним платіжним дорученням оплачено страхове відшкодування декільком отримувачам згідно відомості виплат страхового відшкодування, у тому числі й страхувальнику Лазутко Л.О., що підтверджується витягом з цієї відомості №310 від 07.10.2013 р.

Таким чином, матеріалами справи підтверджений факт виплати страхового відшкодування згідно умов договору добровільного страхування №046.0392303.079 від 04.10.2012 р.

Також суд визнав необґрунтованими посилання відповідача про те, що позивачем пропущено строк для подання заяви про страхове відшкодування.

Так, відповідно до підпункту 37.1.4. пункту 37.1 статті 37 Закону України від 01.07.2004 р. №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

За висновком суду, строки, встановлені даною нормою, не поширюються на страховика, який звернувся із вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

Стаття 37 Закону України від 01.07.2004 р. №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює правовідносини між страховиком та страхувальником (іншою особою, яка має право на отримання страхової виплати), а не між страховими компаніями.

У спірних правовідносинах відповідач не виступає по відношенню до позивача страховиком в розумінні норм цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України від 07.03.1996 р. N 85/96-ВР «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Виходячи зі змісту наведених норм, право вимоги виникає у страховика саме після виплати страхового відшкодування і не пов'язано з моментом настання страхового випадку.

Право страховика на відшкодування шкоди є регресним, що виникає після відшкодування шкоди замість іншої особи.

Відповідно до приписів ст. 228 ГК України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб в порядку регресу.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Аналогічну норму містить і ст. 27 Закону України від 07.03.1996 р. № 85/96-ВР «Про страхування», яка передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Вказані положення кореспондуються з приписами ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України, згідно з якою за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Таким моментом є виплата страхового відшкодування.

Верховний Суд України у постанові від 07.08.2012 р. у справі № 12/207 з підстав різного застосування судами касаційної інстанції норм права визначив, що саме з моменту виконання позивачем свого зобов'язання за договором добровільного страхування у нього виникло право подати регресний позов до суду.

В оглядовому листі Вищого господарського суду України від 14.01.2014 р. № 01-06/15/2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з правовідносин страхування» наведено правову позицію про те, що з приписів норм статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" не вбачається, що позивач мав обов'язково звертатись до страховика, в якого застрахована цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, з вимогою щодо отримання суми виплаченого страхового відшкодування; натомість ними передбачено перехід до позивача права вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З огляду на викладене, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування. Відповідно до зазначених законодавчих приписів позивач може реалізувати своє право шляхом подання позову до суду (постанова Вищого господарського суду України від 14.11.2012 р. № 5028/17/22/2012).

Виходячи з цього до позивача, як до нового кредитора, обов'язок подачі заяви не перейшов і не міг перейти, оскільки відповідач у справі не є страховиком в розумінні наведених норм, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

Виходячи з цих же положень законодавства, на позивача не поширюється дія норми п.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку визнання майнових вимог заявника припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення в такій справі законної сили. Дана норма регулює порядок розгляду заяви про виплату страхового відшкодування страхувальнику (правовідносини між страхувальником і страховою компанією), а не щодо виплати страхового відшкодування в порядку регресу.

Позивач, зі свого боку, в межах врегульованих договором добровільного страхування правовідносин визнав ДТП страховою подією, прийняв рішення про виплату страхового відшкодування та здійснив виплату страхову страхового відшкодування. Тобто рішення про виплату страхового відшкодування страховиком (позивачем) вже прийнято з огляду на всі обставини страхового випадку. В свою чергу, відповідач не надав доказів і не довів відповідно до вимог ч. 5 ст. 1187ЦК України, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відсутні докази наявності порушень правил дорожнього руху з боку потерпілого.

Внаслідок укладення полісу №АС0956590 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів страховик (відповідач) в межах страхової суми несе відповідальність за шкоду, завдану за участю застрахованого транспортного засобу. Вина водія застрахованого транспортного засобу визнана господарським судом доведеною. Отже, відповідач став особою, відповідальною за завдану ним шкоду.

Таким чином, відповідач неправомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування в порядку регресу.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. У стягненні 500,00 грн. (суми франшизи, на яку зменшується страхове відшкодування) суд відмовляє.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати з розгляду справи покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (пр. Моторобудівників, 34, м. Запоріжжя, 69068, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (вул. Десятинна, 4/6, м. Київ, 01025, ) суму страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 32530,00 грн. (тридцять дві тисячі п'ятсот тридцять грн. 00 коп.) та витрати на сплату судового збору у розмірі 1799,34 грн. (одна тисяча сімсот дев'яносто дев'ять грн. 34 коп.).

Видати наказ.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Суддя Т.В.Мойсеєнко

Повне рішення оформлено і підписано,

згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 20.03.2015 р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.