РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015Справа №910/18274/14

За позовом Приватного підприємства «Автопетроліум»

До Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень

Шевченківського району м. Києва

Про стягнення 228 198,20 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Гуназа Ю.Є. - по дов. № б/н від 11.07.2014

від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного підприємства «Автопетроліум» до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва про стягнення 228 198,20 грн., з яких: 188 957,47 грн. основного боргу, 14 573,00 грн. пені, 21 856,66 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 2 811,07 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не виконано прийняті на себе зобов'язання по сплаті товару згідно договору поставки продуктів нафтоперероблення рідких № 2/11Т від 05.08.2011. 24.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кло-Карта» та Приватним підприємством «Автопетроліум» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 222/АП-14, відповідно до якого позивач набув права вимоги до відповідача за виконання зобов'язання по сплаті заборгованості в розмірі 188 957,47 грн., що виникло згідно договору поставки продуктів нафтоперероблення рідких № 2/11Т від 05.08.2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кло-Карта» та Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2014 порушено провадження у справі № 910/18274/14 та призначено справу до розгляду на 18.09.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/18274/14 від 18.09.2014, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 02.09.2014, розгляд справи був відкладений на 30.09.2014.

Відповідач у поданому 30.09.2014 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти позову заперечує посилаючись на наступне. Позивачем не враховано, що договір № 2/11Т було укладено за результатами конкурсних торгів, які були проведені згідно вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель» саме з TOB «Kло-Карта», тобто розрахунки у цьому договорі здійснюються коштами місцевого бюджету м. Києва Казначейською службою України лише на рахунок ТОВ «Кло-Карта», оскільки саме з цим підприємством була проведена тендерна процедура. Згідно п. 11.1 договору № 2/11Т, усі зміни до договору вносяться в період його дії письмово та у відповідності до чинного законодавства у сфері державних закупівель. Договір № 2/11Т, як договір за яким передбачено опала бюджетними коштами зареєстрований у Державній казначейській службі України, а договір № 222/АП-14, в порушення ст. 513 Цивільного кодексу України такої реєстрації не має. Відповідач вважає, що позивач не має правових підстав без проведення тендерної процедури вносити зміни у договір № 2/11Т шляхом заміни кредитора у зобов'язанні, оскільки позивач не був переможцем тендерної процедури, то сплачувати йому бюджетні кошті відповідач за договором № 2/11Т не має право, так як зобов'язання за договором № 2/11Т нерозривно пов'язані з переможцем тендерних процедур в особі ТОВ «Кло-Карта», а це в свою чергу вказує на незаконність позовних вимог позивача. Зазначає, що за договором № 222/АП-14 позивач набув права вимоги у розмірі 188 957,47 грн., а в позові вимагає стягнути на 39 240,73 грн. більше, що також незаконно. Відповідач вважає договір незаконним та оскаржив його до Господарського суду Київської області.

Відповідачем 30.09.2014 до відділу діловодства суду було подано клопотання про зупинення провадження у справі № 910/18274/14 до вирішення пов'язаної з нею справою № 911/4098/14, що розглядається Господарським судом Київської області. Клопотання мотивовано тим, що Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва 15.09.2014 подано до Господарського суду Київської області позовну заяву про визнання недійсним договору № 222/АП-14 про відступлення права вимоги (цесії) від 24.04.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2014 провадження у справі № 910/18274/14 зупинено до розгляду по суті спору у справі Господарського суду Київської області № 911/4098/14.

Позивач звернувся до господарського суду із заявою про поновлення провадження у справі № 910/18274/14 посилаючись на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 залишено без змін рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2014 у справі № 911/4098/14 (копія постанови додається).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 провадження у справі № 910/18274/14 поновлено та призначено до розгляду на 22.01.2015.

Відповідачем в судовому засіданні 22.01.2014 подано клопотання про зупинення провадження у справі № 910/18274/14 до кінцевого вирішення пов'язаної з нею справи № 911/4098/14.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2015 провадження у справі № 910/18274/14 зупинено до розгляду по суті спору у справі Господарського суду Київської області № 911/4098/14. Клопотання мотивовано тим, що постановою Вищого господарського суду України від 17.02.2015 рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 у справі № 911/4098/14 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 поновлено провадження у справі № 910/18274/14 та призначено її до розгляду на 12.03.2015.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 12.03.2015 не з'явився.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу суду від 03.03.2015 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме : м. Київ, вул. Пирогова, 4/26, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 12.03.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.08.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛО-КАРТА» (продавець) та Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва (відповідач, покупець) укладено договір поставки продуктів нафтоперероблення рідких № 2/11Т (надалі - договір).

Відповідно до умов п. 1.1 договору його предметом є продукти нафто перероблення рідкі (пальне для автотранспортних засобів, що закуповується в роздріб безпосередньо на автозаправних станціях продавця).

Згідно з п. 2.2 договору продавець зобов'язався передати, а покупець прийняти і оплатити продукти нафтоперероблення рідкі (далі - товар) по старт-картам продавця за системою «літрового гаманця», в асортименті, кількості і за цінами, зазначеними у накладних та/або актах приймання-передачі, що є невід'ємною частиною даного договору на умовах відстрочки платежу. Одиниця виміру товару - літр.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату отриманого товару не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Цей договір набуває чинності з дати підписання його обома сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2011 (п. 12.1 договору).

Згідно зі ст. 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до п. 4.1 договору ціна договору становить 830 550,00 грн.

Згідно з п. 4.2. договору ціна встановлюється в національній валюті України за 1 літр товару з урахуванням усіх податків, зборів та інших ви трат (в т. ч. вартість зберігання) та складає не більше:

бензин А-80 - 11,50 грн. з ПДВ;

бензин А-92 - 12,00 грн. з ПДВ;

бензин А-95 - 12,45 грн. з ПДВ:

дизпаливо - 11,75 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 4.3. договору продавець зобов'язується протягом 2011 року забезпечити видачу товару за ціною обумовленою п.4.2. цього договору.

Згідно з п. 6.1 договору строк відпуску товарів: січень - грудень 2011 року. У випадку продовження строку дії договору ціни обов'язково переглядаються.

Відповідно до п. 6.2 договору передача нафтопродуктів здійснюється покупцю цілодобово по смарт-картам продавця, які є документами обов'язкової звітності і підставою для відвантаження нафтопродуктів з АЗС, що обслуговують смарт-карти продавця. Адреси АЗС надаються додатково згідно карти-схеми. Оформлення накладних (актів приймання-передачі) та отримання смарт-карт здійснюється у робочі дні за адресою: м. Київ, вул. Трублаїні, 1-Б.

Як вбачається з наявних у справі доказів, відповідачем за видатковими накладними, які зазначені нижче, отримано товар на загальну суму 1 025 071,64 грн.

№ ЦБКК-А015427 від 22.08.2011 на суму 50 686,50 грн.;

№ ЦБКК-А016213 від 31.08.2011 на суму 144 137,00 грн.;

№ ЦБКК-О019934 від 27.09.2011 на суму 30 496,20 грн.;

№ ЦБКК-О017797 від 27.09.2011 на суму 144 034,64 грн.;

№ ЦБКК-О021217 від 31.10.2011 на суму 39 900,00 грн.;

№ ЦБКК-О021686 від 31.10.2011 на суму 52 847,30 грн.;

№ ЦБКК-О023912 від 30.11.2011 на суму 200 822,77 грн.;

№ ЦБКК-0000139 від 30.12.2011 на суму 196 237,23 грн.;

№ ЦБКК-0001056 від 31.01.2012 на суму 166 110,00 грн.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 5.1 договору визначено, що оплата за отриманий товар здійснюється покупцем на підставі видаткової накладної протягом 10 (десяти) банківських днів від ати її підписання.

Додатковою угодою № 6 від 29.12.2012 до договору сторони дійшли згоди продовжити дію договору в частині розрахунків до 31.12.2013.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, як свідчать матеріали справи відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість, яка становить 188 957,47 грн.

Згідно ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 513 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

24.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛО-КАРТА» (цемент, продавець) та Приватним підприємством «Автопетроліум» (цесіонарій, позивач) було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 222/АП-14 (далі - договір № 222/АП-14).

Відповідно до п. 1 договору № 222/АП-14 в порядку та на умовах, визначених цим договором, цемент відступає позивачу, а останній набуває право вимоги, належне цементу і стає кредитором за зобов'язанням по сплаті в сумі 188 957,47 грн. заборгованості відповідача - боржника, перед цементом за кошти, які не були повернуті боржником.

Згідно з п. 2 договору № 222/АП-14 за цим договором цесіонарій набуває право вимагати від боржника належне виконання оплати заборгованості в розмірі 188 957,47 грн.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, борг який виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором відповідач має сплатити новому кредитору - позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач взяті на себе зобов'язання по сплаті за поставлений товар повністю не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка складає 188 957,47 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 188 957,47 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 8.3 договору у разі затримки платежів (п. 5.1. договору) покупець повинен сплатити на вимогу продавця пеню в розмірі 3 (трьох) банківських днів після отримання цієї вимоги у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо оплати за поставлену продукцію.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті продукції відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу, пеню розмір якої, за обґрунтованими розрахунками позивача становить 14 573,00 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 14 573,00 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті поставленого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 21 856,66 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 2 811,07 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 21 856,66 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 2 811,07 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що договір № 222/АП-14 суперечить вимогам діючого законодавства, а тому повинен бути визнаний недійсним до уваги судом не приймається, оскільки рішенням Господарського суду Київської області від 07.10.2014 у справі № 911/4098/14, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 встановлено, що вказаний договір не суперечить вимогам чинного законодавства та підстави для визнання його недійсним відсутні.

Крім того, заміна кредитора за договором відступлення права вимоги № 222/АП-14 не суперечить вимогам чинного законодавства і для його укладення не потрібна ані згода боржника, ані проведення конкурсних торгів, оскільки така заміна не збільшує обсягу бюджетних зобов'язань боржника, а лише змінює особу кредитора, що визначено ст. 512 Цивільного кодексу України.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Приватного підприємства «Автопетроліум» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва (01030, м. Київ, вул. Пирогова, 4/26, ) на Приватного підприємства «Автопетроліум» (08141, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Зоряна, 20, ) 188 957 (сто вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот п'ятдесят сім) грн. 47 коп. основного боргу, 14 573 (чотирнадцять тисяч п'ятсот сімдесят три) грн. 00 коп. пені, 21 856 (двадцять одну тисячу вісімсот п'ятдесят шість) грн. 66 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 2 811 (дві тисячі вісімсот одинадцять) грн. 07 коп. - 3% річних, 4 563 (чотири тисячі п'ятсот шістдесят три) грн. 97 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 19.03.2015.

СуддяВ.В.Сівакова