номер провадження справи 8/5/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2015 Справа № 908/256/15-г

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69096, м.Запоріжжя, вул. Каховська, 26)

до відповідача Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (69008, м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72)

про розірвання договору на користування електричною енергією № 1 від 10.01.2001 р.

Суддя Попова І.А.

Представники:

Від позивача: Гонтарь О.М., дов. № 370 від 26.11.2014 р.

Від відповідача: Мороз Є.О., дов. № 312158 від 25.12.2013 р.

Пругло Т.М., дов. № 312161 від 25.12.2013 р.

Розглядаються позовні вимоги про розірвання договору на користування електричною енергією № 1 від 10.01.2001 р.

В судовому засіданні, відкритому 11.02.2015 р., оголошувалася перерва до 11.03.2015р.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в засіданні 11.03.2015 р.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених у позові, в обґрунтування вимог вказує, що позивачем та відповідачем на виконання вимог ПКЕЕ, діючих до 2005 року, укладено договір про користування електричною енергією, який був додатком до ПКЕЕ в редакції від 31.07.1996 року. Між позивачем та відповідачем склалися в ході укладання спірного договору відносини з користування електричною енергією, оскільки за предметом договору позивач зобов'язується відпускати (не постачати) електричну енергію, а споживач - оплачувати спожиту електричну енергію. Зміною редакції ПКЕЕ у 2005 році нормотворець в особі НКРЕ змінив сутність відносин між енергопостачальниками та споживачами (крім населення) з надання послуги з електрозабезпечення на постачання певного товару - електричної енергії, у зв'язку з чим, крім нової редакції ПКЕЕ, якою вже врегулював відносини, виходячи із відносин купівлі-продажу електричної енергії та затвердив відповідний Типовий договір про постачання електричної енергії. Відповідно до норм ПКЕЕ (п. 5.2), при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору. Умови договору про постачання електричної енергії, зазначені у додатку 3 та пунктах 5.5, 5.6 та 5.7 цих Правил, є істотними та обов'язковими для сторін під час укладення договору про постачання електричної енергії. Пункт 5.5 Правил користування електричною енергією передбачає, що договір про постачання електричної енергії повинен містити такі умови, що є істотними та обов'язковими для цього виду домовленостей. На теперішній час в силу врегулювання у належний спосіб відносин із користування (замість постачання) електричної енергії між сторонами, чітко не визначений ключовий показник - потужність (договірна, дозволена, приєднана) - замість фіксованої в договорі величини, на даний час визначається, виходячи з показників, наявних у додатках до договору. При цьому, дозволена потужність, зазначена в акті броні, не відповідає величині, встановленій в додатках. В акті броні дозволена потужність 225000 кВт, хоча цієї величини з існуючого договору не вбачається. Крім того, зазначена величина не підкріплюється технічними рішеннями. Сторони позбавлені можливості в будь-який інший спосіб врегулювати відносини, оскільки змінилася сама сутність правовідносин у сфері енергетики і укладання додаткових угод, якими буде змінено сутність правочину, є нічим іншими як вчиненням нового правочину. Враховуючи те, що енергопостачання на один об'єкт не може здійснюватися на підставі двох різних договорів, єдиним вірним способом врегулювання відносин, вважає позивач, є розірвання договору на користування електричною енергією та укладання нового договору на постачання електричної енергії.

Позивач діяв згідно з п. 2 ст. 188 ГК України, якою передбачено, що сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. Відповідач отримав зазначене повідомлення про розірвання договору та листом № 11/2100187 від 19.12.2014 р. повідомив про відмову у врегулюванні в добровільному порядку питання розірвання договору на користування електричною енергією та укладення нового договору на постачання електричної енергії у зв'язку із відсутністю об'єктивної необхідності для розірвання договору на користування та укладення нового договору на постачання електричної енергії. Підгрунттям для розірвання договору № 1 є його невідповідність Правилам користування електричною енергією в редакції від 17.10.2005 р. та чинному законодавству у сфері енергетики. Крім цього, постановою НКРЕ № 910 від 17.10.2005 р. затверджена відповідна редакція Типового договору на постачання електричної енергії. В п. 5.2 Правил користування електричною енергією зазначено, що при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3). Умови договору про постачання електричної енергії, зазначені у додатку 3 та пунктах 5.5, 5.6 та п. 5.7 цих Правил, є істотними та обов'язковими для сторін під час укладення договору про постачання електричної енергії. Положення договору № 1 про користування електричною енергією не містять необхідних умов та суперечать цілому ряду положень типового договору про постачання електричної енергії. Таким чином, позивач вважає, що договір № 1 про користування електричною енергією не відповідає чинному законодавству України у сфері електроенергетики. Позивач вказує, що згідно ст.. 652 ЦК України розірвання договору допускається у разі істотної зміни обставин. Виходячи з вищевикладених обставин, зміна законодавства про електроенергетику та невідповідність йому договору № 1 є істотною зміною обставин, що відповідає зазначеним у статті 652 ЦК України вимогам. Через істотну зміну обставин, невідповідність чинному законодавству про електроенергетику, а також те, що основні показники договору про постачання електричної енергії визначаються при його укладенні, єдиновірним способом приведення у відповідність до норм діючого законодавства договірних відносин сторін у сфері енергетики є розірвання договору № 1 про користування електричною енергією та в подальшому укладення нового договору про постачання електричної енергії. З посиланням на ст.. 652 ЦК України просить розірвати договір № 1 про користування електричною енергією від 10.01.2001 р.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов вказує, що з позовної заяви вбачається, що предметом даного спору є вимога позивача про розірвання договору з підстав його невідповідності Правилам користування електричною енергією та типовому договору до них, які затверджено постановою НКРЕ України від 31.07.21996 р. № 28 (із змінами та доповненнями) постановою НКРЕ України від 17.10.2005 р. № 910). Зокрема, позивачем вказано не невідповідність договору діючому законодавству в галузі енергетики в частині визначення його предмету, відображення в договору показників (об'ємів) споживання, обсягу прав, обов'язків та відповідальності сторін за договором, порядку розрахунків, обліку електроенергії, а також в частині врегулювання відносин з третіми особами, які об'єктивно присутні в процесі забезпечення споживача електричною енергією. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на те, що чинний з 2001 року договір не приведено у відповідність до Типового договору про постачання електроенергії, затвердженого Постановою НКРЕ України від 17.10.2005 р. № 910 та у строк, визначений п. 1 цієї постанови (тобто до 2008 року); зміна законодавства про електроенергетику та невідповідність йому договору є істотною зміною обставин в розумінні ст. 652 ЦК України. Відповідач вказує, що додатковими угодами до договору, які оформлювались повноважними представниками сторін, вносились відповідні зміни (доповнення) в договір, жодних зауважень стосовно невідповідності укладеного договору (із внесеними доповненнями (змінами) умовам ПКЕЕ, в тому числі в строк, встановлений Постановою НКРЕ № 910 від 17.10.2005 р. для приведення існуючих між сторонами правовідносин у відповідність законодавства, від позивача до 28.11.2014 р. на адресу відповідача не надходило. Листом № 007-44/15107 від 13.10.2014 р. ВАТ «Запоріжсталь» у зв'язку із необхідністю формування бюджету підприємства на наступний рік запросило ВАТ «Запоріжсталь» узгодити продовження на 2015 рік діючого договору про постачання електричної енергії № 1/20/170 від 10.01.2001 р. На виконання зазначеного повідомлення та згідно умов договору, листом № 33/2082534 від 17.10.2014 р. ВАТ «Запоріжсталь» повідомило про погодження дії договору № 1/20/170 від 10.01.2001 р. на 2015 рік. У відповідь на отримане погодження, листом № 007-44/15896 від 24.10.2014 р. ВАТ «Запоріжжяобленерго» повідомило про погодження дії договору на 2015 рік. Відповідач зазначає, що тільки з 2001 року (з моменту укладення договору) законодавцем тричі вносили зміни до типового договору (2006 р., 2008 р., 2010 р.). Однак, очевидно, що це не означає, що кожного разу при внесенні змін до типового договору сторони повинні розірвати існуючий договір та укласти новий. Більш того, в самих постановах НКРЕ, якими затверджуються типові договори вказувалось саме на необхідність приведення існуючих правовідносин у відповідність до вимог закону. Відтак, законом не встановлено імперативного припису стосовно розірвання існуючих правовідносин між сторонами при приведенні договору у відповідність постановам НКРЕ, а тому слід керуватися загальними принципами укладання та внесення змін до договорів, унормованими Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України. Частиною 1 статті 652 ЦК України, на підставі якої пред'явлено даний позов, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Частиною 2 ст. 652 ЦК України встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно певних умов. Відповідач вважає, що посилання позивача є передчасними та певною мірою декларативними з огляду на те, що ним не наведено обставин, які б підтверджували наявність та сукупність усіх чотирьох умов, передбачених статтею 652 ЦК України, та не наведено доказів на підтвердження існування таких обставин. Позивач ініціюванням даного позову, не надаючи обґрунтованих доказів порушення свого законного права та інтересу, намагається фактично унеможливити подальшу роботу ВАТ «Запоріжсталь», яке є містоутворюючим та бюджетоформуючим підприємством у Запорізькій області. Твердження про те, що результатом розірвання діючого договору стане невідкладне укладення нового договору, начебто відповідного ПКЕЕ, відповідач оцінює критично, в тому числі з огляду на протилежність позицій позивача, викладених в листах від 13.10.2014 р. та від 28.11.2014 р., підписаними однією посадовою особою. До того ж, інших джерел отримання електричної енергії для відповідача не може бути, оскільки позивач є природнім монополістом з передачі електричної енергії відповідно до ст. 5 Закону України «Про природні монополії» та 100% монополістом на суміжному ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом, відповідно до п. 6 Закону України «Про природні монополії».

В судовому засіданні 11.03.2015 р. представником позивача надано уточнення позовних вимог.

В уточненні зазначено, що позивач вважає за необхідне уточнити заявлені вимоги, зосередивши вирішальну увагу на конкретизації правової позиції ВАТ «Запоріжжяобленерго» та матеріальних норм, що слугували підставою для звернення до суду. Обов'язковість дотримання сторонами при укладанні договорів типового договору прямо зазначена у п. 5.2 ПКЕЕ, а також додатково випливає зі змісту інших норм ПКЕЕ ( п. 5.5, 5.6, 5.7). Крім того, з огляду на окреслені норми чинного законодавства, ВАТ «Запоріжжяобленерго» як господарюючий суб'єкт, що здійснює постачання електричної енергії за регульованим тарифом, є вільним у виборі способу реалізації своїх прав при укладанні, зміні чи розірванні договорів. Розділом 11 договору користування визначено, що даний договір укладений на строк до 31.12.2001 р. і вступає в силу з моменту його підписання та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення цього строку не буде заяви однієї із сторін про відмову від договору або його перегляд. Тобто, діючим договором користування сторона наділена безумовним правом реалізовувати та вільно розпоряджатися цілим комплексом належних їй суб'єктивних прав, а саме: вільно приймати рішення про припинення, відмову та перегляд договірних відносин. При цьому, обмеження особи у здійсненні наданих їй прав можна розглядати як пряме порушення цілого комплексу формально-визначених та гарантованих державою норм (ст.. ст.. 21, 22, 55, 57 Конституції України, ст.. ст.. 3,1 2, 13, 15, 16, ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. До того ж, за умови зміни самої сутності правовідносин у сфері енергетики та прийняття ПКЕЕ в новій редакції, сторони не позбавлені можливості в будь-який інший спосіб врегулювати відносини з постачання електроенергії. Норма п. 1 ст. 652 ЦК України, що передбачає розірвання договору у разі істотної зміни обставин була закладена в основу позову в якості факультативної підстави. Таким чином, перебування ВАТ «Запоріжжяобленерго» в договірних відносинах всупереч власному волевиявленню протирічить загальним принципам і нормам цивільного законодавства України (ст.. ст.. 3, 12, 13, 15, 16, ч. 1 ст. 627, ч. 2 ст. 651 ЦК України), нормам міжнародного права (ст.. 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст.. 16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права), а відтак, позивач вважає, що наявні всі правові підстави для розірвання договору користування та задоволенні позову у повному обсязі. Просить розірвати договір на користування електричною енергією № 1, укладений з відповідачем 10.01.2001 р., відповідно до ст.. 651 ЦК України.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 22 ГПК України позивач до початку розгляду господарським судом справи по суті має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. Статтею 22 ГПК України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових позовних вимог» т.п. У разі звернення позивача з заявою про уточнення позовних вимог господарський суд має виходити з ретельного дослідження змісту поданої заяви та співвідношення такого змісту з раніше заявленими позовними вимогами.

Суд вважає, що у наведеній ситуації згадана заява позивача по своїй суті є заявою про зміну підстав позову з огляду на наступне:

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу з посиланням на конкретну норму матеріального права, на яких ґрунтується вимога позивача. Розрізняють фактичні та правові підстави позову. При цьому, предметом доказування є факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача і обставини, що підтверджують право на звернення до суду.

Предметом даного позову є вимоги про розірвання договору на користування електричною енергією. Матеріально-правовою підставою даного позову позивач обрав ст. 652 ЦК України, якою врегульовано питання зміни або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. В судовому засіданні 11.02.2015 р. судом та сторонами досліджувалось коло питань, пов'язаних з істотною зміною обставин.

За змістом статті 651 Цивільного кодексу України, на яку позивач посилається в заяві № 93 від 10.03.2015 р. про уточнення позовних вимог, розірвання договору у судовому порядку можливе з таких підстав: має місце істотне порушення договору другою стороною; наявні інші випадки, встановлені договором або законом.

Таким чином, наявність певних обставин входить до предмету доказування у справі про розірвання договору і відповідно до ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок довести їх наявність покладається на позивача.

Суд вважає, що в даному випадку має місце не зміна посилання на норми матеріального права, а зміна підстав позову, тобто зміна обставин, які підлягають доказуванню з огляду на правове обґрунтування позовних вимог.

Початок розгляду справи по суті співпадає з початком розгляду безпосередньо позовних вимог, тобто після відкриття судового засідання, роз'яснення сторонам їх прав та обов'язків, з'ясування наявності відводів складу суду, розгляду інших клопотань та заяв (про відкладення розгляду справи, залучення інших осіб до участі у справі, витребування додаткових доказів тощо), а також з'ясування питання наявності у третіх осіб самостійних вимог у відповідній справі та необхідності уточнення позовних вимог. (п. 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р.)

Згідно протоколу судового засідання від 11.02.2015 розгляд справи № 908/256/15-г по суті було розпочато, в судовому засіданні оголошувалася перерва за клопотанням сторін для надання додаткових доказів. Заяву про уточнення подано позивачем 11.03.2015, тобто після початку розгляду господарським судом справи по суті.

За таких обставин, судом встановлено, що заява позивача про уточнення позовних вимог суперечить приписам ч.4 ст.22 ГПК України, у суду відсутні процесуальні підстави для прийняття поданої позивачем заяви, тому вирішення спору по суті має відбуватися, виходячи із первісно заявлених позивачем вимог, якщо позивач не відмовляється від позову, з урахуванням викладених в заяві нових обставин (п. 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р.).

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив, що 10 січня 2001 р. Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (відповідач по даній справі) та Відкритим акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (позивач по справі, споживач) укладено договір № 1 на користування електричною енергією, за умовами якого електропостачальна організація зобов'язується відпускати електроенергію споживачу, а споживач оплачувати спожиту електроенергію та вносити інші платежі за договором.

Строк дії договору № 1 узгоджено п. 10, яким встановлено, що даний договір укладений на строк до 31.12.2001 р. та вступає в силу з моменту його підписання та вважається продовженим, якщо за місяць до закінчення цього строку не буде заяви однієї із сторін про відмову від договору або його перегляд. Договір діє в редакції додаткових угод, які неодноразово укладалися сторонами.

Згідно з п. 1.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. № 28 (у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17.10.2005 р. № 910) ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Як свідчать вивчені матеріали, товариством «Запоріжжяобленерго» направлено лист № 007/44/18107 від 13.10.2014 року на адресу ВАТ «Запоріжсталь» щодо підтвердження наміру продовжити на 2015 рік договір про постачання електричної енергії № 1/2010/170 від 10.01.2001 р. Відповідачем надано відповідь листом № 33/2082534 від 17.10.2014 р., яким погоджено подовження дії договору № 1/20/170 від 10.01.2001 р. Листом № 007/44/17850 від 28.11.20014 р. товариство «Запоріжжяобленерго» звернулося до товариства «Запоріжсталь» з пропозицією про розірвання договору на користування електричною енергією № 1/20/170 від 10.01.2001 р., так як вказаний договір не відповідає діючим Правилам користування електричною енергією. Відповідач пропозицію розглянув, та вважає, що договір в редакції з урахуванням внесених змін та доповнень в нього відповідає вимогам Правилам користування електричною енергією, в зв'язку чим відсутня необхідність в його розірванні та укладанні нового договору. Свою позицію товариство «Запоріжсталь» виклало в листі №11/2100187 від 19.12.2014 р. на адресу ТОВ «Запоріжжяобленерго».

Позовні вимоги, заявлені з посиланням на ст.ст. 651, 652 ЦК України, обґрунтовані тим, що договір на користування електричною енергією, укладений у 2001 році, не відповідає законодавству про електроенергетику, чинному на даний час, внаслідок його зміни, а тому має бути розірваним.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно положень ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Законом України "Про електроенергетику" та Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28 регулюються відносини щодо постачання електричної енергії.

Згідно положень п. 1.13. Правил укладення, внесення змін, подовження чи розірвання дії будь-якого із договорів здійснюються відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Приписами ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України, з посилання на яку заявлено позов, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частиною 4 ст. 652 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

При цьому істотна зміна обставин повинна ускладнити виконання зобов'язань настільки, що це призведе до неможливості його виконання у зв'язку з такими обставинами. Під зміною обставин розуміються ускладнення, що пов'язані з дійсними перешкодами виконання такого зобов'язання.

За таких обставин, суд, враховуючи положення наведених норм, вважає, що зміна законодавства, про яку зазначає позивач та яка дійсно має місце, не може вважатись такою істотною зміною обставин в розумінні ст. 652 Цивільного кодексу України, з настанням яких виникли підстави для розірвання спірного Договору.

Крім того, розірвання договору у зв'язку з істотними змінами обставин є самостійним випадком зміни договірних зобов'язань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок не передбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежить від волі сторін. При наявності істотної зміни обставин, розірвання договору за рішенням суду допускається лише як виняток.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Позивач в обґрунтування своїх доводів посилається на те, що 17.10.2005 р. в Правила користування електричною енергією внесено зміни, яким договір на користування електричною енергією від 10.01.2001 р. не відповідає.

Суд зазначає, що постановою НКРЕ від 17.10.2005 N 910 внесено зміни до Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.96 № 28 та Правила викладено в новій редакції. При цьому, суб'єктам господарювання, на яких поширюється дія Правил, запропоновано протягом трьох років від дати набрання чинності цією постановою привести взаємовідносини між собою у відповідність до вимог Правил. Тобто, законодавцем надано можливість сторонам самостійно вирішити питання про зміну змісту договору у зв'язку із зміною законодавства та привести його зміст у відповідність до діючих норм законодавства. При цьому, на відміну від положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (наприклад), яким передбачено, що договори, які не будуть приведені у відповідність до вказаного Закону до визначеної дати, втрачають чинність, в постанові НКРЕ № 910 від 17.10.2005 р., таких наслідків не передбачено.

За таких обставин, суд вважає, що доводи позивача про наявність підстав, передбачених ст. 652 Цивільного кодексу України для розірвання спірного договору за рішенням суду є необґрунтованими, оскільки істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні Договору, позивачем не доведено.

Щодо нових обставин, викладених позивачем у заяві від 10.03.2015 р., про наявність підстав для розірвання договору відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України, суд зазначає:

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 651 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Позивач не заявляє про наявність допущення відповідачем істотних порушень умов договору товариством «Запоріжсталь». Також позивачем не наведено приписів законодавства, за якими внаслідок настання певних обставин передбачено підстави для дострокового розірвання договору, та даний договір має бути розірваний в судовому порядку.

Позивач зазначає, що договір на користування електричною енергією № 1 від 10.01.2001 р. має бути розірваний в судовому порядку, оскільки відповідно до розділу 10 договору ним направлено ВАТ «Запоріжсталь» заяву з повідомленням про розірвання договору на користування електричною енергією. При цьому вказує, що оскільки є суб'єктом природної монополії не може припинити договір в односторонньому порядку.

Судом встановлено, що позивач є суб'єктом природної монополії в розумінні статті 28 Господарського кодексу України. Відповідно до ст.. 10 Закону України «Про природні монополії» суб'єкти природних монополій не можуть вчиняти дії, які призводять або можуть призвести до неможливості виробництва (реалізації) товарів, щодо яких здійснюється регулювання відповідно до цього Закону, або до заміни їх іншими товарами, не однаковими за споживчими характеристиками.

З аналізу приписів Цивільного кодексу України вбачається, що серед підстав припинення договору можливо виділити такі, як розірвання договору за згодою сторін, розірвання договору за рішенням суду, у випадках встановлених договором або законом, та припинення договору внаслідок настання певного юридичного факту, встановленого законом або договором.

Оцінивши у сукупності обставини справи та пояснення представників, суд не знаходить підстав для розірвання договору № 1 на користування електричною енергією від 10.01.2001 р., а доводи щодо неможливості припинення договору за певних обставин за наявності статусу природного монополіста суд вважає хибними.

Якщо позивач вважає, що договір припинився відповідно до розділу 10 договору, він має регулювати свої відносини із споживачем, виходячи із цього факту.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання договору, про які заявляє позивач, в задоволенні позову про розірвання договору відмовляється.

Судові витрати відносяться на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 651, 652 ЦК України, керуючись ст. ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 20 березня 2015 року.

Суддя І.А. Попова