ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 березня 2015 р. Справа № 903/186/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача державного підприємства «Волиньвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Бужанська» державного підприємства «Волиньвугілля»

про стягнення 12873грн. 55коп.

Суддя Сур'як О.Г.

Представники :

від позивача: ОСОБА_1 - підприємець

від відповідача: Малогрош М.М. - представник за довіреністю №2 від 05.01.2015р.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.22 ГПК України.

Заяви про відвід судді та фіксацію судового процесу технічними засобами не поступило.

В судовому засіданні відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача - ДП «Волиньвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» 15 463,41грн., в тому числі 10408грн. заборгованості за переданий товар та виконані роботи згідно договору №1 від 20.01.2014р., 1835,31грн. пені, 15,40грн. штрафу, 492,70грн. 3% річних та 2712грн. інфляційних нарахувань.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що згідно укладеного договору позивач передав відповідачу товар та виконав роботи на загальну суму 22727грн. Згідно платіжних доручень відповідач перерахував позивачу 22727грн. Відповідно до додатку №1 до договору позивач відпустив відповідачу товар на загальну суму 12734грн. Відповідач частково оплатив отриманий товар в розмірі 5000грн. Крім того, по акту прийому-передачі виконаних робіт від 28.02.2014р. відповідач прийняв виконані позивачем роботи на суму 2674грн. Дані роботи відповідачем є неоплаченими. Таким чином, заборгованість ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» становить 10408грн. За несвоєчасне виконання договірних зобов'язань відповідачу нараховано 1835,31грн. пені, 15,40грн. штрафу, 492,70грн. 3% річних та 2712грн. інфляційних нарахувань.

В судовому засіданні позивач подав суду заяву від 23.03.2015р., згідно якої просить зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача 10408,грн.. заборгованості, 1248,52грн. пені, 11,77грн. штрафу, 1044,87грн. індексу інфляції та 160,39грн. 3 % річних, всього 12873,55грн.

Відповідно до ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Заява позивача про зменшення позовних вимог подана до прийняття рішення, відповідає вимогам ст.22 ГПК України та прийнята судом.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив заборгованість перед позивачем на суму 10408,30грн., про що також зазначив у відзиві на позовну заяву (від 20.03.2015р. вих.№325/1.6/01-19)

Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

20.01.2014 року між позивачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Продавець) та відповідачем - ДП «Волиньвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» (Покупець) укладено договір №1.

Відповідно до п.1.1 та 1.2 договору Продавець зобов'язується передати належний йому товар у власність Покупцеві, а Покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору. Продавець власними силами здійснює демонтаж віконних блоків з ПВХ, підвіконня та відливи. Оплата вартості робіт за виконані роботи проводиться Покупцем на умовах договору.

Загальна вартість товару та виконаних робіт за цим договором становить 22 727грн., а саме: вартість товару - 18 525грн. разом з ПДВ та вартість виконаних робіт по демонтажу та монтажу вікон - 4 202грн. разом з ПДВ (п.4.2 договору).

Отриманий товар та виконані роботи на загальну суму 22727грн. відповідач оплатив в повному обсязі, про що свідчать платіжні доручення №61 від 31.01.2014р. та №147 від 03.03.2014р.

Згідно укладеного додатку №1 до договору №1 від 20.01.2014р. сторони домовились про поставку товару (вікна EPSILON (5 кам) 1750*1750 одноствор., відливи білі металеві 230*1850/180*1850) на суму 12734грн. та виконання робіт (демонтаж вікон, встановленню вікон та відливів, розхідний матеріал) на суму 2674грн., всього на загальну суму 15408грн.

На виконання своїх зобов'язань 28.02.2014р. позивач передав відповідачу обумовлений договором товар на загальну суму 12 734грн, що підтверджується підписаною та скріпленою печатками обох сторін накладною від 28.02.2014р.

Відповідно до п.п. 4.3, 4.4 та 4.5 договору, Покупець здійснює попередню оплату у розмірі 50% згідно рахунку, а решту доплати проводить на протязі 60 днів з моменту підписання акту виконаних робіт, Покупець здійснює оплату за товар на умовах Договору та специфікації, шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця або іншим способом не забороненим чинним законодавством. Покупець здійснює оплату за виконані роботи на підставі акту виконаних робіт.

Відповідно до п. 4 додатку № 1 він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та є невід'ємною частиною договору № 1 від 20.01.2014 року.

Платіжним дорученням № 273 від 01.04.2014 року відповідач частково оплатив отриманий по накладній товар на суму 5 000грн. Залишок товару на суму 7 734.00 грн. є неоплаченим.

Також позивач виконав для відповідача роботи по демонтажу вікон, встановленню вікон та відливів, розхідного матеріалу на суму 2 674 грн., які були прийняті останнім без зауважень, про що свідчить підписаний 24.03.2014р. сторонами та скріплений їхніми печатками акт прийому-передачі виконаних робіт.

Відповідач взяті на себе зобов'язання згідно договору та додатку №1 до договору не виконав, вартість виконаних робіт не оплатив в повному обсязі.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1, 7 ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по оплаті, позивач на адресу ДП «Волиньвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» надіслав претензію від 20.01.2015р. з вимогою погасити заборгованість за поставлений товар та виконані роботи в розмірі 10408грн.

У відповіді на претензію (лист від 30.01.2015р. №96/1.6/01-19) відповідач повідомив, що станом на 30.01.2015р. заборгованість у розмірі 10408грн. підприємство сплатити не має можливості через відсутність коштів.

На момент розгляду спору по суті заборгованість відповідача перед позивачем складає 10408грн., не погашена, не заперечується представником відповідача, підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Пунктами п. 6.5 та 6.6 договору передбачено, що за необгрунтовану відмову від розрахунку за товар Покупець виплачує пеню у розмірі 0.1 % від суми відмови (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення), за кожен день прострочення. За односторонню необгрунтовану відмову від виконання своїх зобов'язань, що випливають з цього договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 0,1 % від вартості товару, зазначеної в п. 4.2 цього договору.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За неналежне виконання відповідачем зобов'язань по договору, позивач в заяві про зменшення позовних вимог просить стягнути з відповідача 1248,52грн. пені, 11,77грн. штрафу, 1044,87грн. інфляційних нарахувань та 160,39грн. - 3% річних, які є підставними та підлягають до стягнення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається при задоволенні позову на відповідача.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст. 11, 509, 546, 549, 599, 655, 626, 629, 712, 901 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, 231 Господарського кодексу України, ст. 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з державного підприємства «Волиньвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Бужанська» державного підприємства «Волиньвугілля» (45400, Волинська обл.., м.Нововолинськ, вул..Луцька, 1, код 32365965) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 12873грн. 55коп. (в тому числі 10408грн. заборгованості, 1248,52грн. пені, 11,77грн. штрафу, 160,39грн. 3% річних та 1044,87грн. інфляційних нарахувань), а також 1827грн. витрат по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено

26.03.2015

Суддя О. Г. Сур'як