КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Справа№ 910/22967/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Самсіна Р.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Скуратівський С.І. - дов. б/н від 17.10.2014р.

від відповідача: Дорошенко О.С. - дов. № 225-КР-1787 від 12.12.2014р.

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Водограй» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2014р. (повний текст підписано 01.12.2014р.)

у справі № 910/22967/14 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Дочірнього підприємства «Водограй»

до Київської міської ради

про визнання недійсним рішення

В судовому засіданні 11.03.2015р. у відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014р. Дочірнє підприємство «Водограй» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про визнання недійсним п. п. 282, 283, 284 рішення Київської міської ради №89/9146 від 28.02.2013р. «Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень ст. 288 ПК України», які стосуються внесення змін до договорів оренди земельних ділянок №66-6-00274, №66-6-00275, №66-6-00276 від 22.06.2005р., укладених між сторонами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що одностороннє рішення відповідача про зміну розміру орендної плати є незаконним, оскільки суперечить умовам договорів оренди земельних ділянок №66-6-00274, №66-6-00275, №66-6-00276 від 22.06.2005р. та вимогам чинного законодавства, зокрема ст. ст. 21, 23 Закону України «Про оренду землі», ст. 188 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2014р. у справі №910/22967/14 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, оскільки справу розглянуто за відсутності позивача, без повного з'ясування обставин справи, оскільки рішенням Київської міської ради № 321/9378 від 22.05.2013р. було внесено зміни до рішення № 89/9146 та виключено пункти 282, 283 та 284 з додатку до вказаного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Водограй» 27.01.2015р. передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Шаптала Є.Ю., Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 18.02.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015р. у відповідності до ст. 77 ГПК відкладено розгляд справи на 11.03.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 11.03.2015р. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 11.03.2015р. заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, але рішення підлягає скасуванню, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що місцеві господарські суди розглядають справи, які виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Так, статтею 12 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів (п. 6 ч. 1 ст. 12 ГПК України).

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справа адміністративної юрисдикції, згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» питання про те, чи підвідомча господарському суду справа у спорі, що виник із земельних правовідносин, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи є вони приватноправовими чи публічно-правовими, та чи відповідає склад сторін у справі статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). З цією метою господарським судам слід аналізувати предмет позову, підстави позову і зміст позовних вимог.

Згідно п. 1.2. вказаної постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності. У вирішенні питання про те, чи мають земельні відносини приватноправовий характер, слід враховувати, зокрема те, що з положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, Київська міська рада при прийнятті рішення № 89/9146 від 18.02.2013р. «Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України», яким було встановлено річну орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок (справа № А-19747), виступає як суб'єкт владних повноважень, у зв'язку з чим, спір про визнання недійсним такого рішення в частині п. п. 282, 283, 284 додатку, що стосується позивача у справі, належить вирішувати в порядку адміністративного, а не господарського судочинства.

Місцевий господарський суд не звернув уваги на вказані обставини справи, а тому дійшов помилкового висновку про прийняття рішення у справі про відмову в позові, яке має бути скасовано.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне припинити провадження у справі № 910/22967/14 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

У зв'язку з припиненням провадження у справі, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Припинення провадження у справі з підстав, передбачених статтею 80 Господарського процесуального кодексу України, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору, у зв'язку з чим сплачений Дочірнім підприємством «Водограй» за подання позову та апеляційної скарги судовий збір не підлягає поверненню (аналогічну правову позицію по застосуванню ст. 7 Закону України «Про судовий збір» наведено в п.5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7).

Враховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, ст. ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Водограй» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2014р. у справі № 910/22967/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2014р. у справі № 910/22967/14 скасувати.

3. Провадження у справі № 910/22967/14 припинити.

4. Матеріали справи № 910/22967/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Є.Ю. Шаптала

Р.І. Самсін