РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2015Справа №910/29070/14

За позовом Дочірнього підприємства «Золотоніський комбікормовий завод»

до Приватного підприємства «Артбудінвест»

про стягнення 66 750,42 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Федренко О.І. - довіреність б/н від 04.10.2014 року;

від відповідача: Цікало М.М. - довіреність № 20/01/15 від 20.01.2015 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Золотоніський комбікормовий завод" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Приватного підприємства "Артбудінвест" про стягнення 57 250,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення орендної плати за користування об'єктом оренди, та повернення об'єкту оренди позивачу згідно умов Договору оренди транспортного засобу від 15.07.2012 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 34 750,00 грн. - заборгованості по орендній платі, 22 500,00 грн. - неустойки, 1 827,00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2014 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 03.02.2015 року.

28.01.2015 року через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли документи по справі.

В судовому засіданні 03.02.2015 року оголошувалася перерва до 17.02.2015 року.

13.02.2015 року через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

13.02.2015 року через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли пояснення по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 17.02.2015 року подав заяву про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Суд вважав за необхідне задовольнити клопотання представника позивача з огляду на складність спору.

В судовому засіданні 17.02.2015 оголошено перерву до 11.03.2015 року.

25.02.2015 року через канцелярію суду представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача на свою користь: 34 750,00 грн. - заборгованості по орендній платі, 22 500,00 грн. - неустойки, 4 141,16 грн. - пені, 4 889,75 грн. - інфляційних втрат, 469,51 грн. - 3% річних, 1 827,00 грн. - судового збору.

В судовому засіданні 11.03.2015 представник відповідача усно заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.

В судовому засіданні 11.03.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 11.03.2015 року представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 11.03.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2012 року між Дочірнього підприємства «Золотоніський комбікормовий завод» (далі по тексту - орендодавець, позивач) та Приватного підприємства «Артбудінвест» (далі по тексту - орендар, відповідач) укладено Договір оренди транспортного засобу (далі по тексту - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Орендодавець передає, а Орендар бере у тимчасове платне користування ,. транспортні засоби:

1.1.1. Марка: SCANIA

Модель: P420LA6X2HNA

Державний номер: СА 6877 АК

Шасі (рама) № XLEP6X4

Рік випуску 2007

Тип - С 2

1.2.2. Напівпричіп (цистерна) марки FELDBINDER:

Модель: CS80U-700

Державний номер: СА 0667 XT

Кузов W09334B2NV0F344

Рік випуску 1997

Тип - компресор для видування С 2 (далі по тексту - транспортні засоби та/ТЗ, об'єкт оренди).

Згідно з п. 2.2. Договору, передача транспортного засобу в оренду здійснюється за Актом прийому -передачі.

Відповідно до п. 4.1.6. Договору, орендар зобов'язаний повернути орендований ТЗ через 3 діб, після закінчення терміну дії цього договору або припинення його дії.

Згідно з п. 5.1. Договору, орендна плата становить 3 000 (три тисячі) грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 6.1. Договору, транспортний засіб повинне бути повернутий Орендодавцю по закінченні терміну оренди у справному стані з урахуванням нормального зносу, що виник у період експлуатації.

Згідно з п. 6.2. Договору, повернення ТЗ відбувається за Актом прийому-передачі, в якому зазначається технічний стан, та який є невід'ємною частиною даного Договору.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 15 липня 2014 року (п. 8.1. Договору).

Факт приймання-передачі ТЗ в оренду підтверджується підписаним між сторонами 15.07.2012 року Актом прийому-передачі (копія акту міститься в матеріалах справи).

Однак, як слідує з матеріалів справи, внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасності та повноти сплати орендної плати відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем за період з 01.07.2013 року по 15.07.2014 рік виникла заборгованість зі сплати орендних платежів в розмірі 34 750,14 грн., на підтвердження іншого суду не надано жодних доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачеві у тимчасове платне користування ТЗ на певний строк та за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача орендні платежі за період з 01.07.2013 року по 15.07.2014 рік та має перед позивачем заборгованість в розмірі 34 750,14 грн.

Відзив відповідача на позовну заяву не приймається судом в якості належного та допустимого доказу та спростовується наявними в матеріалах справи документами та чинним законодавством.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 34 750,00 грн. - заборгованості по орендній платі, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 22 500,00 грн. неустойки в зв'язку з неповерненням ТЗ після припинення дії Договору, суд зазначає наступне.

Судом встановлено що Договір оренди транспортного засобу від 15.07.2012 року, укладений між позивачем та відповідачем, припинив свою дію 15.07.2014 року, доказів продовження дії Договору суду не надано, а тому відповідач зобов'язаний повернути позивачу орендовані ТЗ.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Суду не надано доказів повернення орендованих ТЗ за період з 15.07.2014 року по 30.11.2014 рік.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 22 500,00 грн. - неустойки, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення платежу, а тому позивач, керуючись п. 7.2. Договорів просить суд стягнути з відповідача пеню (за період з 19.08.2014 року по 31.01.2015 рік), яка за розрахунками позивача становить 4 141,16 грн.

Згідно з п. 7.2. Договору, за несплату Орендарем орендної платні в терміни, встановлені договором та порушення терміну повернення ТЗ, нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в розмірі 4 141,16 грн., нараховані відповідно до законодавства, тому підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 4 889,75 грн. - інфляційних втрат, 469,51 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 4 889,75 грн. - інфляційних втрат, 469,51 грн. - 3% річних нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Артбудінвест» (03049, м. Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНІВСЬКА, будинок 2, ) на користь Дочірнього підприємства «Золотоніський комбікормовий завод» (19700, Черкаська обл., місто Золотоноша, ВУЛИЦЯ ОБУХОВА, будинок 66, Б, ) 34 750 (тридцять чотири тисячі сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп. - заборгованості по орендній платі, 22 500 (двадцять дві тисячі п'ятсот) грн. 00 коп. - неустойки, 4 141 (чотири тисячі сто сорок одну) грн. 16 коп. - пені, 4 889 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят дев'ять) грн. 75 коп. - інфляційних втрат, 469 (чотириста шістдесят дев'ять) грн. 51 коп. - 3% річних, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 13.03.2015 року.