ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.03.2015 Справа № 907/47/15

Розглянувши матеріали справи

За позовом Буштинської селищної ради, смт. Буштино, Тячівський район

До відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Тячів

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Управління Держземагенства в Тячівському районі, м. Тячів

Про визнання недійсним та скасування рішень Буштинської селищної ради, від 25.05.2010 № 781 та від 02.07.2010 № 812.

Головуючий суддя Якимчук Л.М.

За участю представників сторін:

від позивача - Паш І.І., довіреність від 30.10.2014; Поковба М.М., довіреність від 17.03.2015; Паш В.Ю., довіреність від 22.09.2014;

від відповідача - ОСОБА_7, довіреність 14.05.2014 № б/н;

від третьої особи - Решетар В.В., довіреність від 03.02.2015 №5/3-15-0.7.

СУТЬ СПОРУ :

Позивач, Буштинська селищна рада, смт. Буштино, Тячівський район, звернувся до суду з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Тячів, про визнання недійсним та скасування рішень Буштинської селищної ради від 25.05.2010 № 781 та від 02.07.2010 № 812, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Управління Держземагенства в Тячівському районі, м. Тячів.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що оспорювані рішення прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: при прийнятті рішень про передачу в оренду земельної ділянки гр. ОСОБА_2 допущено порушення вимог ст. 20 Земельного кодексу України, оскільки земельну ділянку площею 0,35 га. передано для комерційних цілей без зміни цільового призначення (за відсутності будь-яких підстав земельна ділянка з цільовим призначенням землі природно-заповідного фонду передана в оренду, як землі житлової та громадської забудови (для комерційних цілей), оскільки відсутні будь-які рішення щодо зміни її цільового призначення.); недотримана вимога статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», відповідно до якої обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земель природоохоронного, рекреаційного призначення (наявний у справі проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди ОСОБА_2 державну експертизу землевпорядної документації не проходив, а відтак, відповідно до п.6 ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) Буштинська селищна рада не вправі була приймати рішення від 02.07.2010 № 812, щодо надання спірної земельної ділянки у користування ФОП ОСОБА_2.); згідно акту комісії з питань охорони навколишнього середовища, раціонального використання природних ресурсів та рекреації та з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів та розвитку селища Буштино від 14.11.2014 вказана земельна ділянка знаходиться частково в водоохоронній зоні річки Млиновиця, проте, в порушення вимог ст. ст. 88, 89 Водного кодексу України оскаржуваним рішенням Буштинської селищної ради вказана земельна ділянка надається в користування для комерційної діяльності без розроблення проекту землеустрою щодо визначення розмірів водоохоронних зон; земельна ділянка АДРЕСА_1, площею 0,35 га, для комерційного використання не перебувала у користуванні попередніх власників нерухомого майна, що розміщені на ній (ВРП «Буштинського ЛК», ТзОВ «АКТОРП»), державний акт на право постійного користування землею, чи інший правопосвідчуючий документ не реєструвався. А отже, присвоєння їй кадастрового номеру та припинення права користування проводилось неправомірно. Окрім цього, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0023), що вказаний у Договорі купівлі продажу нерухомого майна вказує на місце розташування земельної ділянки в суміжному кадастровому кварталі. Згідно Публічної кадастрової карти кадастровий номер згаданої земельної ділянки повинен відповідати номеру - :04:004:0038. На вказаній земельній ділянці, крім павільйону „ІНФОРМАЦІЯ_1", знаходяться інші об'єкти нерухомого майна.

Представники позивача позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задоволити.

Відповідач, проти позову заперечує мотивуючи тим, що за договором купівлі-продажу ним придбана нежитлова будівля, павільйон „ІНФОРМАЦІЯ_1", яка розташована, на земельній ділянці загальною площею 0,3500 га. про що вказано в договорі. Буштинська селищна рада 25.05.2010 та 02.07.2010 прийняла рішення №781 та №812, згідно яких було надано дозвіл на розроблення та затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди. На підставі наведеного рішення сесії Буштинської селищної ради повинен був укластись договір оренди земельної ділянки площею 0,35 га, розташованої в АДРЕСА_1. Однак, Буштинська селищна рада в особі її голови ухилялась від укладення договору оренди земельної ділянки, в зв»язку з чим ФОП ОСОБА_2 змушена була звернутись до суду з позовом про зобов»язання укласти договір оренди даної земельної ділянки, вказаний позов був задоволений. Щодо тверджень позивача , стосовно невірності кадастрового номеру земельної ділянки по АДРЕСА_1, відповідач зазначає, що це питання також уже розглядалось судом і було встановлено, що даній земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер :02:004:0023 на підставі звернення попереднього власника нерухомого майна - ТОВ «АКТОРП», однак, в 2014 році при реєстрації даної земельної ділянки у державному земельному кадастрі, зазначений кадастровий номер був перенесений в архів та присвоєний новий номер :04:004:003. Проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки в користування на умовах оренди за адресою АДРЕСА_1, погоджений Комісією з розгляду питань, пов»язаних з погодженням документації із землеустрою Тячівської районної державної адміністрації. Висновок цієї Комісії про погодження проекту землеустрою підписаний представниками Управління Держкомзему у Тячівському районі, райдержадміністрації, Верхньо-тисянського сектору охорони природнього навколишнього середовища у Закарпатській області, головного санітарного лікаря Тячівського району, головним архітектором району та заступником начальника управління культури Закарпатської облдержадміністрації. Із наведеного випливає, що проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки в користування на умовах оренди по АДРЕСА_1 погоджений належним чином, відповідно до чинного на той час законодавства. Твердження позивача про те, що повз земельну ділянку протікає річка і немає дороги спростовується схемою, долученою позивачем до позовних матеріалів, яка підписана Буштинським селищним головою Паш І.І. З цієї схеми чітко вбачається, що повз земельну ділянку проходить вул..Б.Хмельницького. Крім того, відповідач вважає , що позивачем - Буштинською селищною радою, пропущено строки позовної давності для звернення з вимогою про визнання недійсними та скасування рішень селищної ради від 25.05.2010 № 781 та від 02.07.2010 №812.

Додатково поданими письмовими запереченнями на позов відповідач вказує на те, що позивачем не доведено факту віднесення спірної земельної ділянки до земель водного фонду України, оскільки згідно положень статей 58,60 Земельного кодексу України, статей 87,88 Водного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року №486 «Про затвердження порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них» , прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Згідно графічних матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди за адресою : АДРЕСА_1 дана земельна ділянка межує з одного боку із землями запасу селищної ради, а з іншого - землями загального користування - вулицею Б.Хмельницького. Річка не протікає повз земельну ділянку, між спірною земельною ділянкою та прибережною частиною річки Млиновиця проходить дорога - вулиця Б.Хмельницького. Землі доріг жодним чином не відносяться до земель водного фонду.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача (Управління Держземагенства в Тячівському районі, м. Тячів) поданими письмовими поясненнями по суті спору у задоволенні позову просить відмовити, зазначивши, що згідно договору купівлі-продажу від 06.05.2010 ОСОБА_2 придбала нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_1 на земельній ділянці за кадастровим номером :02:004:0023. При реєстрації земельної ділянки в 2014 році у державному земельному кадастрі, вказаний кадастровий номер був перенесений в архів та присвоєний даній землі новий номер :04:004:0038. Земельна ділянка в АДРЕСА_1, площею 0,35 га на підставі рішення облвиконкому від 23.10.1984 за № 253 відносилася до земель Буштинського лісокомбінату (парк культури і відпочинку). З того часу на даній земельній ділянці Буштинським ЛK були збудовані об'єкти комерційного призначення, а саме кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ряд карусельних атракціонів. Вважає, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди розроблений, погоджений та затверджений рішенням Буштинської селищної ради від 02.07.2010 за № 812 у визначеному законом порядку. Крім того, даний проект погоджений посадовими особами Буштинської селищної ради, а саме у відповідності до висновку селищної ради від 25.06.2010 за № 97 до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди, яка намічена для передачі в користування за рахунок земель запасу селищної ради.

У судових засіданнях починаючи з 20.02.2015, 10.03.2015, 18.03.2015, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалися перерви, до 11:00 год. 10.03.2015, 14:30 год.18.03.2015, 14:30 год. 20.03.2015.

Вивчивши матеріали справи,

заслухавши пояснення представників сторін,

суд встановив:

Шостого травня 2010 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю „АКТОРП" укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є нежитлова будівля, павільйон „ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташований в АДРЕСА_1. Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений 06.05.2010 приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №3927776.

У п.1 договору купівлі-продажу визначено, що нежитлова будівля, павільйон „ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1, розташована на земельній ділянці загальною площею 0,3500 га., кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0023.

У подальшому, на підставі зазначеного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 для здійснення підприємницької діяльності набула право власності на нежитлову будівлю - павільйон "ІНФОРМАЦІЯ_1", що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом про державну реєстрацію прав №28510558 від 27.12.2010 р.

Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права власності або користування на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. При цьому новий власник (користувач) земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 та 2 ст. 120 Земельного кодексу України - у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Положення відповідних статей обох кодексів мають один і той же предмет регулювання, а тому підлягають застосуванню в сукупності.

У зв'язку з придбанням нежитлової будівлі павільйону "ІНФОРМАЦІЯ_1" ОСОБА_2 звернулась до Буштинської селищної ради із заявою про надання дозволу на збір попередньої узгоджувальної документації для виділення земельної ділянки у розмірі 0,35 га, необхідної для обслуговування придбаного об'єкта нерухомості.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Приписами ч. 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до п. 33 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції селищних рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Статтею 16 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної та комунальної власності подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоуправління за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання).

Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Приписами ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

З аналізу наведених норм матеріального права, які регулюють земельні правовідносини, вбачається, що надання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності в оренду шляхом укладення відповідного договору здійснюється на підставі рішення ради, прийнятого за результатами розгляду заяви (клопотання) особи, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду, поданої відповідно до ст. 16 Закону України "Про оренду землі".

Тобто, необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності є наявність рішення відповідного органу про передачу земельної ділянки в оренду.

Рішенням 27 сесії V скликання Буштинської селищної ради Тячівського району від 25 травня 2010 року №781 „Про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди" ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди в АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0.35 га для комерційного використання.

На підставі вказаного рішення землевпорядною організацією ТОВ „Моя Земля" відповідно до укладеного з гр. ОСОБА_2 договору №725 від 24.06.2010 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди гр. ОСОБА_2 для комерційного використання (іншої комерційної діяльності) за адресою: АДРЕСА_1.

У пояснювальній записці до проекту землеустрою зазначено, що передбачено відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди, загальною площею 0.35 га для іншої комерційної діяльності. Відведення здійснюється за рахунок несільськогосподарських угідь. Земельна ділянка межує: з півночі землі загального користування (вул. Б.Хмельницького), з півдня землі запасу селищної ради, зі сходу землі загального користування (вул. Б.Хмельницького), із заходу землі запасу селищної ради.

На час обстеження на земельній ділянці розташоване нерухоме майно, яке належить гр. ОСОБА_2 згідно витягу з Державного реєстру правочинів серії ВМТ 522306, номер витягу 08513626 від 06.05.2010.

Даним проектом передбачено відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди площею 0,35 га для іншої комерційної діяльності (код УКЦВЗ1.11.6).

Вказаний проект землеустрою погоджений Буштинською селищною радою, у висновку якої зазначено, що земельна ділянка намічена для передачі в користування за рахунок земель запасу селищної ради для комерційного використання, комісією з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою у складі: начальника Управління Держкомзему у Тячівському районі, провідного спеціаліста юридичного сектору апарату державної адміністрації, начальника Верхньо-тисянського сектору охорони природнього навколишнього середовища у Закарпатській області, в.о. головного санітарного лікаря Тячівського району, головного архітектора району, заступника начальника управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації.

Після погодження проекту землеустрою вказаною комісією, його надано на затвердження до Буштинської селищної ради.

Рішенням Буштинської селищної ради 28 сесії V скликання № 812 від 02.07.2010 "Про затвердження проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди" вирішено:

1.Затвердити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди гр. ОСОБА_2, мешканці АДРЕСА_2, в АДРЕСА_1 площею 0,35 га для комерційного використання.

2.Надати в оренду земельну ділянку ОСОБА_2, мешканці АДРЕСА_2, в АДРЕСА_1 площею 0,35 га для комерційного використання строком на 6 років.

3.Встановити орендну плату в розмірі 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 16 961 грн. 17 коп. в рік.

4.Зобов'язати гр. ОСОБА_2, мешканку АДРЕСА_2 у місячний термін укласти договір оренди земельної ділянки в АДРЕСА_1 з Буштинською селищною радою та зареєструвати відповідно до чинного законодавства.

На виконання вказаного рішення, ОСОБА_2 направила Буштинській селищній раді лист з пропозиціє укласти договір оренди, долучивши до вказаного листа проект відповідного договору оренди землі, однак, Буштинська селищна рада договір оренди земельної ділянки площею 0,35 га по АДРЕСА_1 не підписала. Наведене стало підставою для звернення до суду з позовом про зобов'язання укласти договір оренди, який судом задоволено (рішення господарського суду Закарпатської області від 08.07.2014 у справі №907/572/14, яке набрало законної сили).

На оспорювані рішення прокурором Тячівського району вносились протести, за результатами розгляду яких Буштинською селищною радою прийняті рішення від 22.03.2011 №150 та №151, якими протести прокурора задоволені та скасовані рішення Буштинської селищної ради №781 від 25.05.2010 „Про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди" та №812 від 02.07.2010 „Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди". Однак, рішенням господарського суду Закарпатської області від 25.07.2011 у справі №5008/654/2011, яке набрало законної сили, визнано недійсними рішення Буштинської селищної ради №150 від 22.03.2011 „Про розгляд протесту прокурора Тячівського району на рішення сесії Буштинської селищної ради №812 від 02.07.10 „Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди" та №151 „Про розгляд протесту прокурора Тячівського району на рішення сесії Буштинської селищної ради №781 від 25.05.2010 „Про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди" як такі, що суперечать ст.ст.14, 19 Конституції України, ст.ст. 120, 124, 134 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України.

Буштинська селищна рада звернулася з даним позовом про визнання недійсним та скасування рішення 27 сесії V скликання Буштинської селищної ради Тячівського району від 25.05.2010 №781 „Про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди" та рішення 28 сесії V скликання Буштинської селищної ради Тячівського району від 02.07.2010 №812 „ Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 площею 0,35 га для комерційного використання", мотивуючи позовні вимоги допущенням при прийнятті вказаних рішень порушень законодавства, що свідчить про їх незаконність та тягне за собою недійсність цих рішень. Зокрема, вказує, що оспорювана земельна ділянка розташована в межах парку-пам"ятки садово-паркового мистецтва „Парк культури і відпочинку" ім. Б.Хмельницького, що підтверджується охоронним зобов'язанням №19 від 09.02.2003, а її передано для комерційних цілей без зміни цільового призначення, проект землеустрою не пройшов державну експертизу, земельна ділянка передається в користування для комерційної діяльності без розроблення проекту землеустрою щодо визначення розмірів водоохоронних зон (знаходиться частково в водоохоронній зоні річки Млиновиця), на ній знаходяться інші об'єкти нерухомого майна, які не належать відповідачу.

При аналізі правової природи та характеру даного спору суд виходить із положень ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. ст. 177, 181, 324, гл. 30 Цивільного кодексу України, ст. 148 Господарського кодексу України, відповідно до яких земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами пункту 2 статті 20 Господарського суду України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Порядок захисту прав осіб визначається Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами.

За приписами статей 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України, звертаючись з позовами до господарських судів, підприємства, установи, організації реалізують надане їм право захищати в судовому порядку свої порушені або оспорюванні права та охоронювані законом інтереси у спосіб, передбачений, зокрема, статтею 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За статтею 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 142 Конституції матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до пункту 34 статті 26, пункту 2 статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки в оренду) вирішується на пленарному засіданні ради -сесії. Разом з тим, спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України ( у чинній на час передачі в оренду спірної земельної ділянки редакції) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою. Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проекту він повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи відповідно до закону.

Пунктом шостим ст.123 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України ( у редакції чинній на час передачі в оренду спірної земельної ділянки), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 186-1 Земельного кодексу України (в редакції від 30.04.2010) для розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, в районах та містах обласного значення, містах Києві та Севастополі функціонують постійно діючі комісії. До повноважень Комісії належить забезпечення погодження документації із землеустрою відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. До складу Комісії входять уповноважені представники районного (міського) органу земельних ресурсів, містобудування та архітектури, природоохоронного та санітарно-епідеміологічного органу, органу охорони культурної спадщини. У разі погодження проектів землеустрою, що розробляються з метою вилучення, надання, зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення, водного фонду, земельних ділянок для цілей, пов'язаних із розробкою корисних копалин, до складу Комісії залучається відповідно представник територіальних органів лісового господарства, водного господарства, державного гірничого нагляду. Організація роботи Комісії, матеріально-технічне забезпечення її діяльності та контроль за дотриманням нею строків і порядку розгляду документації із землеустрою здійснюють органи, що утворили Комісію. Документація із землеустрою, погоджена Комісією, вважається такою, що погоджена органами, представники яких входять до її складу. Комісія здійснює свою діяльність у формі засідань, що проводяться не рідше одного разу на тиждень. Результати роботи Комісії оформлюються висновком, який підписується всіма її членами та скріплюється печатками органів, представники яких входять до її складу. У разі незгоди члена Комісії з погодженням документації із землеустрою він підписує висновок з поміткою "із зауваженнями" та додає до висновку Комісії свій висновок із викладом цих зауважень.

Проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки в користування на умовах оренди за адресою АДРЕСА_1, погоджений Комісією з розгляду питань, пов»язаних з погодженням документації із землеустрою Тячівської районної державної адміністрації. Висновок цієї Комісії про погодження проекту землеустрою підписаний представниками Управління Держкомзему у Тячівському районі, райдержадміністрації, Верхньо-тисянського сектору охорони навколишнього природнього середовища у Закарпатській області, головного санітарного лікаря Тячівського району, головним архітектором району та управління культури Закарпатської облдержадміністрації.

Із наведеного випливає, що проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки в користування на умовах оренди по АДРЕСА_1 погоджений належним чином, відповідно до чинного на той час законодавства.

Відповідно до правових засад, закріплених у ст.6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, в межах визначеної законодавством обов'язкової процедури погодження проекту землеустрою спірної земельної ділянки відповідні служби діяли в межах визначених законом повноважень, а надані ними висновки в установленому порядку ніким не оспорювались.

Отже, проект землеустрою у відповідності до вимог закону затверджений рішенням Буштинської селищної ради від 02.07.2010 № 812 „Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди".

Що стосується доводів позивача, що при прийнятті рішень про передачу в оренду земельної ділянки гр. ОСОБА_2 було допущено порушення вимог ст. 20 Земельного кодексу України, оскільки земельну ділянку площею 0,35 га. було передано для комерційних цілей без зміни цільового призначення., то такі не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до ст.19 Земельного кодексу України (у чинній редакції) закріплено поділ земель на категорії за їх основним цільовим призначенням, до яких, зокрема, віднесено землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Таким чином, приписами вищенаведених правових норм встановлено, що землі України на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування згідно їх повноважень поділяються на відповідні категорії.

У даному випадку позивачем не подано жодного належного доказу, а саме, відповідного рішення Буштинської сельщної ради, яким би підтверджувався факт віднесення спірної земельної ділянки до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. Самостійно проведений позивачем аналіз щодо віднесення спірної земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду на підставі листа відділу Держземагенства у Тячівському районі від 30.10.2014 № 18-708-0.7-1949/2-14 (в листі зазначено, що спірна земельна ділянка розташована в межах парку-пам"ятки садово-паркового мистецтва „Парк культури та відпочинку" ім. Б.Хмельницького) та охоронного зобов'язання №19 від 09.02.2003, а також рішення виконавчого комітету Закарпатської обласної ради народних депутатів від 23.10.1984 №253 „Про мережу територій та об'єктів природно-заповідного фонду" є необгрунтованими, оскільки згідно з регламентацією вищевказаних норм Земельного кодексу України обов'язковою в даному випадку є наявність рішення Буштинської селищної ради щодо віднесення земельної ділянки до категорії земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що зазначена земельна ділянка площею 0,35 га раніше у встановленому законом порядку була віднесена до категорії земель - землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, то і проведення державної експертизи землевпорядної документації згідно ст. 9 Закону України „Про державну реєстрацію землевпорядної документації" не є обов'язковою (відсутні підстави стверджувати про необхідність проведення обов'язкової державної експертизи проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки).

Окрім того, суд зазначає, що ні охоронне зобов'язання №19 від 09.02.2003, ні положення Закону України "Про природно-заповідний фонд України" не містять заборони передачі в оренду земельних ділянок, розташованих в межах парків-пам'яток садово-паркового мистецтва.

Твердження позивача (Буштинської селищної ради) стосовно того, що земельна ділянка, яка була передана в орендне користування позивачці згідно оскаржуваних рішень, розташована в межах земель водного фонду, оскільки повз цієї земельної ділянки протікає річка Млиновиця, з огляду на що дана земля не може бути передана в користування, тому рішення були прийняті з порушенням водного законодавства, спростовуються наступним.

За положеннями ч.1 ст.З Водного кодексу України ( у редакції, яка була чинна на час виникнення правовідносин) усі води ( водні об"єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина друга статті З Водного кодексу України визначає, що до водного фонду України належать: поверхневі води; природні водойми (озера), водотоки ( річки, струмки), штучні водойми ( водосховища,ставки ) і канали; інші водні об»єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до пункту «а» частини першої ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об"єктами, болотами, а також островами.

Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду.

За положеннями ст. 4 Водного кодексу України, ст.58 Земельного кодексу України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) до таких земель відносяться землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

За положеннями ч.4 ст.88 Водного кодексу України (в редакції на 2010 рік) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно зі статтями 19, 20 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі водного фонду. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до п.5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486, розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Крім того, на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови ( П.10 вказаного Порядку).

Згідно графічних матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди за адресою: АДРЕСА_1 дана земельна ділянка межує з одного боку із землями запасу селищної ради, а з іншого - землями загального користування - вулицею Б.Хмельницького. Річка не протікає повз земельну ділянку, між спірною земельною ділянкою та прибережною частиною річки Млиновиця проходить дорога - вулиця Б.Хмельницького.

Отже, суд відхиляє доводи позовної заяви щодо належності спірної земельної ділянки до земель водного фонду, яка розташована в межах прибережної захисної смуги, з огляду на відсутність належних доказів встановлення розміру та меж прибережної захисної смуги за проектом землеустрою відповідно до частини 3 ст. 60 Земельного кодексу України, чинної на час прийняття спірного рішення.

Суд не приймає до уваги також твердження позивача стосовно знаходження на спірній земельній ділянці об'єктів нерухомості, які належать іншим власникам, оскільки зазначене спростовується довідкою Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації від 08.08.2014 № 07/123 в якій зазначено, що інших об'єктів крім нежитлової будівлі павільйону „ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

За правилами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що доводи позивача щодо допущення при прийнятті оспорюваних рішень порушень чинного законодавства не доведено. Натомість відповідачем належним чином доведено право власності на нежитлову будівлю, павільйон „ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташований в АДРЕСА_1, а отже і право користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена.

Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, але лише якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем обставини не знайшли свого підтвердження і спростовуються матеріалами справи, тому у позові слід відмовити повністю.

Що стосується клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до суд констатує, що оскільки суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити по суті спору, то позовна давність не застосовується.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати належить покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 25.03.2015.

Суддя Л. М. Якимчук