Господарський суд Чернігівської області
======================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

від 11 березня 2015 року по справі №927/121/15

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Т.Г.Оленич

розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/121/15

за позовом: в.о. заступника прокурора м. Чернігова в інтересах держави

в особі позивачів: 1. Міністерства освіти і науки України, пр. Перемоги, 10, м. Київ, 01135

2. Чернігівського національного технологічного університету,

вул.Шевченка, 95, м. Чернігів, 14027

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів:

регіональне відділення Фонду державного майна України по

Чернігівській області, просп. Миру, 43, м. Чернігів, 14000

про стягнення 21481грн.42коп.

у присутності представників сторін:

від позивача-1: не з'явився

від позивача-2: Захаренко Н.В. - провідного юрисконсульта, довір.пост. №109/08-297 від 02.02.2015

від відповідача: не з'явився

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Бутенко Н.В. - головного спеціаліста, довір. №12 від 26.02.2015

та за участю у судовому засіданні прокурора прокуратури м.Чернігова Тимошенкової О.В.

В судовому засіданні 11.03.2015 на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Виконуючим обов'язки заступника прокурора м. Чернігова подано позов в інтересах держави в особі позивачів: 1. Міністерства освіти і науки України та 2. Чернігівського національного технологічного університету про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 21481грн.42коп. боргу по орендній платі за оренду нерухомого майна на підставі договору оренди №48-13 від 01.04.2013 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, який виник за період з травня 2014 року по листопад 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором в частині сплати орендної плати балансоутримувачу орендованого майна (позивачу-2).

В ході розгляду справи позивачами підтримано позов прокурора в повному обсязі.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав. В силу ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою від 02.02.2015 за власною ініціативою господарським судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, оскільки вказана особа є орендодавцем за договором оренди, покладеним в основу позову.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів у письмових поясненнях, наданих до справи, повідомлено суду про обставини щодо укладення договору оренди, його розірвання, та про повернення відповідачем орендованого майна.

В судовому засіданні, яке відбулось 11.03.2015, про що складено протокол, прийняли участь прокурор, представник позивача-2 та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів.

Позивач-1 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення № 271, однак представника для участі в засідання господарського суду не направив. Про причини неявки представника суд не повідомлено, клопотань процесуального характеру на початок судового засідання від позивача-1 не надходило.

Враховуючи, що явка представника позивача-1 не визнавалась господарським судом обов'язковою, тому відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України участь в господарських засіданнях є правом сторони, яке вона реалізовує на власний розсуд та яким позивач-1 не скористався. Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що неявка представника позивача-1 не перешкоджає розгляду справи, суд приходить до висновку про можливість здійснення розгляду справи за відсутності представника позивача-1 в засіданні господарського суду за наявними у справі матеріалами.

Відповідач особисто або через представника участі в засіданні господарського суду не прийняв.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали суду про відкладення розгляду справи на 11.03.2015 на 14год.15хв., що направлялась відповідачу на адресу, яка зазначена в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 14000, та яка співпадає з адресою місцезнаходження відповідача, котра значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 15.01.2015 (витяг з ЄДР - а.с.67), повернулась до суду неврученою адресату з відміткою оператора поштового зв'язку про причини повернення: «за закінченням терміну зберігання».

За змістом ч.1 ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Як зазначено в абз.3 підп.3.9.1. підп.3.9. п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що судом вжиті передбачені господарським процесом заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання по розгляду даної справи. Враховуючи, що неявка відповідача та його представника в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, тому з метою уникнення затягування вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності за наявними у справі матеріалами.

У зв'язку із задоволенням клопотань прокурора, позивача-2 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу, засідання господарського суду по розгляду даної справи проведені без фіксації технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколах судових засідань.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи прокурора, представника позивача-2 та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 18.11.2014 по справі №927/1649/14 за позовом заступника прокурора м. Чернігова в інтересах держави в особі позивача - регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Чернігівського національного технологічного університету до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору оренди, стягнення 6509грн.89коп. боргу та зобов'язання вчинити певні дії, встановлено факт укладення 01.04.2013 між регіональним відділенням ФДМУ по Чернігівській області (орендодавець за договором) та ФОП ОСОБА_1 (орендар за договором) договору оренди №48-13 індивідуального визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування, без права приватизації та передачі в суборенду, для розміщення їдальні, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи, в навчальному закладі, державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно - приміщення їдальні (корпус №6-4) (реєстровий номер - 21391884.1.УШЦУОК009) площею 402,5кв.м., в тому числі: приміщення 1-го поверху площею 325,9 кв.м. та підвалу площею76,6кв.м., розміщене за адресою: м.Чернігів, вул. Бєлова, 4, що перебуває на балансі Чернігівського державного інституту економіки і управління (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 31.01.2013 р. становить за незалежною оцінкою 1140352,06грн., в томі числі: - приміщення 1-го поверху - 1002913,78грн.; приміщення підвалу - 137438,28грн.

Вищевказаним рішенням також встановлено факт передачі 01.04.2013 РВ ФДМУ по Чернігівській області в оренду ФОП ОСОБА_1 приміщення на підставі акту прийому-передачі.

Крім того, в рішенні від 18.11.2014 по справі №927/1649/14 встановлено, що наказом Міністерства освіти і науки України №103 від 05.02.2014 року Чернігівський державний інститут економіки і управління реорганізовано шляхом приєднання до Чернігівського національного технологічного університету, який є правонаступником усіх прав і обов'язків інституту, а також факт передачі нерухомого майна, у тому числі і приміщення їдальні по вул.Бєлова, 4, на баланс Чернігівському національному технологічному університету згідно з актом прийому - передачі від 29.08.2014 року, затвердженим міністром освіти і науки України 08.09.2014 року.

Відповідно до ч.5 ст.85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно із ч.1 ст.93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

В ході розгляду справи доказів оскарження рішення господарського суду Чернігівської області від 18.11.2014 по справі №927/1649/14 учасниками судового процесу не надано.

Як вбачається із бази даних «Діловодство спеціалізованого суду» станом на день винесення даного рішення апеляційних та касаційних скарг на рішення господарського суду Чернігівської області від 18.11.2014 по справі №927/1649/14 не зареєстровано.

Крім того, до матеріалів справи надано копію наказу господарського суду Чернігівської області від 05.12.2014, виданий на примусове виконання рішення від 18.11.2014 по справі №927/1649/14, зі змісту якого вбачається, що рішення набрало законної сили 05 грудня 2014 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення господарського суду Чернігівської області від 18.11.2014 по справі №927/1649/14, повний текст якого підписано 24.11.2014, набрало законної сили 05 грудня 2014 року.

Згідно із ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави, за яких учасники судового процесу звільняються від обов'язку доказування. Зокрема, відповідно до частини 3 вищеназваної статті Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що у справі №927/1649/14 та у даній справі беруть участь ті самі особи, факти, які встановлені рішенням господарського суду у справі №927/1649/14 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знов в межах даної справи.

Таким чином, факт укладення між сторонами договору №48-13 від 01.04.2013 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, факт передачі орендодавцем та прийняття орендарем об'єкта оренди, а також правонаступництва Чернігівським національним технологічним університетом усіх прав та обов'язків Чернігівського державного інституту економіки і управління внаслідок припинення останнього шляхом приєднання, та факт передачі приміщення їдальні по вул. Бєлова, 4, в м. Чернігові на баланс Чернігівському національному технологічному університету не підлягають доведенню в межах даної справи.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 18.11.2014 по справі №927/1649/14 позовні вимоги задоволені повністю та, зокрема, розірвано договір оренди №48-13 від 01.04.2013 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, укладений між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, та зобов'язано ФОП ОСОБА_1 повернути балансоутримувачу - Чернігівському національному технологічному університету нерухоме майно - приміщення їдальні (корпус №6-4) площею 402,5кв.м., розміщене за адресою вул. Бєлова, 4, м. Чернігів.

Відповідно до ч.5 ст.188 Господарського кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Аналогічні приписи містяться в ч.3 ст.653 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Оскільки, як встановлено судом вище, рішення господарського суду Чернігівської області від 18.11.2014 по справі №927/1649/14 набрало законної сили 05 грудня 2014 року, інший строк не встановлений за рішенням суду, а тому суд приходить до висновку, що договір оренди №48/13 від 01.04.2013 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, є розірваним з 05 грудня 2014 року.

За повідомленням прокурора, за час дії договору оренди відповідач неналежним чином виконував взяті на себе за договором зобов'язання в частині сплати орендної плати, внаслідок чого за ним на момент розірвання договору обліковувалась заборгованість по орендній платі у сумі 21481грн.42коп., що виникла за період з травня по листопад 2014 року, яку він просить стягнути в судовому порядку.

Стягнення боргу по орендній платі за вказаний період прокурор обґрунтовує також тим, що рішенням господарського суду Чернігівської області від 22.07.2014 по справі №927/763/14 за позовом заступника прокурора м. Чернігова в інтересах держави в особі позивачів: 1. Міністерства освіти і науки України та 2. Чернігівського державного інституту економіки і управління до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 13380грн.07коп., стягнуто з відповідача на користь позивача-2 (особи, у якої на час винесення рішення спірний об'єкт перебував на балансі) 10988грн.53коп. боргу по орендній платі, який виник за період з січня по квітень 2014 року.

За своєю правовою природою договір №48-13 від 01.04.2013 є договором оренди (найму), а тому відносини, які виникли між сторонами у зв'язку з його укладенням, підпадають під регулювання норм параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України та глави 58 Цивільного кодексу України.

Крім того, враховуючи, що передане в оренду за договором №48-13 від 01.04.2013 нерухоме майно є об'єктом державної власності, до спірних відносин також підлягають застосуванню норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який є спеціальним щодо даного виду правовідносин.

В силу ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ч.3 ст.285 Господарського кодексу України внесення орендної плати своєчасно та в повному обсязі віднесено до основних обов'язків орендаря.

Згідно із ч. 1 ст. 19 вищевказаного Закону орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

За приписами ч.ч.1, 4 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

В силу ч.ч.1, 3, 5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

В розділі 3 договору оренди сторони узгодили умови щодо розміру, строків та порядку сплати орендної плати та встановили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - лютий 2013р. 3804,97грн. Орендна плата за перший місяць оренди - квітень 2013р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за березень, квітень 2013р. (п.3.1. договору оренди). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п.3.2. договору оренди). Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п.3.3. договору оренди). Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (п.3.6. договору оренди).

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.636 Цивільного кодексу України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Аналіз змісту договору оренди, свідчить що він укладений на користь третьої особи - балансоутримувача, котрий не є стороною договору, однак за договором отримує частину коштів, що сплачуються як орендна плата, і відповідно до вищенаведеної норми Цивільного кодексу України вправі самостійно вимагати виконання договору на його користь.

Як вбачається із наявних у матеріалах справи копій рахунків, позивачем-2, враховуючи вищевказані умови договору щодо порядку нарахування та сплати орендної плати, за період з травня 2014 року по листопад 2014 року включно нараховано орендну плату, яка підлягала сплаті балансоутримувачу, в сумі 21481грн.42коп., в тому числі ПДВ.

Відповідно до п.5.3. договору оренди орендар взяв на себе зобов'язання своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В ході розгляду справи в суді відповідач доказів сплати в повному обсязі або в іншому розмірі орендної плати, нарахованої за спірний період, суду не надав, клопотання про витребування доказів в порядку ст.38 Господарського процесуального кодексу України не заявив.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості по орендній платі за період з травня 2014 року по листопад 2014 року включно в сумі 21481грн.42коп.

В силу ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодекс України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання зобов'язання сплив, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині сплати орендної плати за користування об'єктом оренди.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання зі сплати орендної плати, на момент прийняття рішення доказів сплати орендної плати, нарахованої за спірний період, відповідач суду не надав, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача-2 підлягає стягненню 21481грн.42коп. боргу по орендній платі.

В позовній заяві прокурором в якості позивача-1 зазначено Міністерство освіти і науки України, при цьому прав та інтересів цієї особи, які порушені у спірних правовідносинах та можуть бути захищені в судовому порядку в межах даного позову, не зазначено та в ході розгляду справи суду не повідомлено. Борг, який заявлений до стягнення в межах даного позову, виник перед балансоутримувачем - позивачем-2, який є юридичною особою та в силу ст.80 Цивільного кодексу України та ст.1 Господарського процесуального кодексу України вправі самостійно звернутись до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З огляду на вищевикладене, в задоволенні позову щодо позивача-1 має бути відмовлено.

За змістом ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, що відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» прокурор звільнений від сплати судового збору, відповідачем в ході розгляду справи доказів належності до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору, суду не надано, з огляду на задоволення позовних вимог в повному обсязі, судовий збір, який підлягав сплаті за подання до господарського суду даного позову у сумі 1827грн., має бути стягнутий з відповідача в доход Державного бюджету України.

Керуючись Законом України «Про оренду державного та комунального майна», ст.ст.188, 193, 283, 285, 286 Господарського кодексу України, ст.ст.80, 530, 610, 612, 636, 653, 759, 762 Цивільного кодексу України, Законом України «Про судовий збір», ст.ст.1, 22, 32, 33, 35, 49, 64, 75, 82-85, 93 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги на користь Чернігівського національного технологічного університету задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, відомості про банківський рахунок відсутні) на користь Чернігівського національного технологічного університету, м.Чернігів, вул.Шевченка, 95 (ідентифікаційний код 05460798, р/р 6996 в ГУДКС України у Чернігівській області, МФО 853592) 21481грн.42коп. боргу по орендній платі.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, відомості про банківський рахунок відсутні) в доход Державного бюджету України (рахунок 3002 в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, отримувач: УК у м.Чернігові/м.Чернігів/22030001, , код бюджетної класифікації доходів 22030001, призначення платежу: «судовий збір, код 03500068 (код ГСЧО) пункт 2») 1827грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позову щодо Міністерства освіти і науки України відмовити.

Повне рішення підписано 16 березня 2015 року.

Суддя Т.Г. Оленич