ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Справа №917/1685/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Кузнєцовій І.В.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 31.07.2014 року;

відповідача - Сандалова М.В., за довіреністю №02/1184 від 16.03.2015 року; Зорівчак Н.В., за довіреністю №02/1184 від 16.03.2015 року;

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м.Полтава, (вх.№752П/1-40) на рішення господарського суду Полтавської області від 30.10.2014 року по справі №917/1685/14,

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Комсомольськ, Полтавська область,

до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м.Полтава,

про визнання недійсним рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення №02/96-р від 27.05.2014 року по справі №02-02-50/95-2014, посилаючись на порушення норм законодавства України при його прийнятті.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 30.10.2014 року по справі №917/1685/14 (суддя Кульбако М.М.) позов задоволено.

Визнано недійсним рішенням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.07.2014 року №02/174-рш у справі №02-02-50/95-2014.

Відповідач із вказаним рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 30.10.2014 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.01.2015 року апеляційну скаргу Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято до провадження та призначено до розгляду.

16.03.2015 року від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4192), в якому просить залишити рішення господарського суду Полтавської області від 30.10.2014 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 18.03.2015 року представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник позивача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у його відзиві.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.07.2014 року №02/174-рш у справі №02-02-50/95-2014 визнано, що:

- ФОП ОСОБА_4 за підсумками роботи в 2010-2013 роках займає монопольне (домінуюче) становище на ринку «Комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та промисловими товарами (в т.ч. надання в оренду торгових місць, площ» в межах міста Комсомольськ;

- ФОП ОСОБА_4 вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що кваліфікується п. 2 ст. 50, п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку «Комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та промисловими товарами (в т.ч. надання в оренду торгових місць, площ)» шляхом встановлення таких цін на ринку, які неможливо було б встановити за умови значної конкуренції на ринку, а саме встановлення економічно необґрунтованої вартості торгових місць;

- ФОП ОСОБА_4 вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що кваліфікується п. 2 ст. 50, п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку «Комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та промисловими товарами (в т.ч. надання в оренду торгових місць, площ)» шляхом застосування різної ціни для рівнозначних угод без об'єктивно виправданих на це причин.

Також рішенням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.07.2014 року №02/174-рш накладено штраф у розмірі 68000,00 грн. за кожне порушення та зобов'язано ФОП ОСОБА_4 привести вартість своїх послуг на ринку до економічно обґрунтованих.

Рішення направлено ФОП ОСОБА_4 11.07.2014 року.

Статтею 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлено, що Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Статтею 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення прав інших суб'єктів господарювання чи споживачів.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин; встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку. Зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про захист економічної конкуренції» доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі. Отримання доказів здійснюється Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями незалежно від місцезнаходження доказів. Особи, які беруть участь у справі, мають право надавати докази та доводити їх достовірність (об'єктивність).

Частиною 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є порушення органом АМК України процедурних правил у розгляді справи про порушення конкурентного законодавства або при проведенні ним перевірки додержання суб'єктом господарювання конкурентного законодавства лише у випадках, коли відповідне порушення унеможливило або істотно ускладнило з'ясування фактичних обставин, що мають значення для прийняття правильного рішення у справі.

В пункті 15.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України №15 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» зазначено, що господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 року N49-р. Однак, господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку.

Як вбачається з оскаржуваного рішення антимонопольного комітету та встановлено судом першої інстанції, визначення монопольного (домінуючого) становища ФОП ОСОБА_4 визначено на підставі аналізу географічних меж (місто Комсомольськ), товарних меж (надання місць для торгівлі шляхом виділення земельної ділянки під палатками, кіосками, контейнерами та надання місць в павільйоні), без калькуляції розміру орендної плати та з перевищенням її граничних розмірів, а також застосуванням різних розмірів.

Згідно наданих відповідачем копій договорів оренди, позивачем передаються в оренду торгівельні місця та нерухоме майно іншим суб'єктам підприємницької діяльності. Законодавством України не передбачено державного регулювання цін при укладенні договорів оренди, а тому посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на відсутність калькуляції орендної плати та перевищення її граничного розміру є необґрунтованим, оскільки статтями 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідачем невірно визначено товарні межі ринку. Невірність визначення товарних меж ринку тягне за собою невірність визначення цінових та територіальних меж ринку, а покладення на позивача відповідальності за відсутність калькуляції розміру орендної плати, її перевищення, встановлення різних її розмірів іншими суб'єктами господарювання не ґрунтується на законодавстві України.

Крім того колегія суддів зазначає, що визначення відповідачем оренди торгових місць, площ в якості товару, щодо якого має визначатися монопольне (домінуюче) становище, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Так, перелік товарів, щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище, визначений відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства.

Згідно ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» товар - будь-який предмет господарського обороту, в тому числі продукція, роботи, послуги, документи, що підтверджують зобов'язання та права (зокрема цінні папери).

Як вбачається з рішення від 10.07.2014 року, товаром, щодо якого визначалося монопольне (домінуюче) становище, визначені «Комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та промисловими товарами (т.ч. надання в оренду торгових місць, площ)».

З аналізу наведених у рішенні відповідача конкретних обставин вбачається, що у досліджуваний період (2010-2013 рр. ) ФОП ОСОБА_4 надавав в оренду торгові місця, площі на території ринку по вул. Леніна, 91 в м.Комсомольськ Полтавської області. Отже, фактично відповідачем було проведено аналіз діяльності ФОП ОСОБА_4 лише стосовно наступного конкретно визначеного товару «надання в оренду торгових місяць, площ».

Оренда та орендні відносини не є товаром у розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції, оскільки не відносяться до продукції, роботи, послуг або документів, що підтверджують зобов'язання та права. Відповідну правову позицію висловив, зокрема, Вищий адміністративний суд України у постанові від 15.05.2012 року у справі № К/9991/40323/11 за позовом Одеської обласної асоціації роботодавців Півдня України та інших до Кабінету міністрів України про оскарження постанови.

Оренда торгових місць, площ регулюється відповідними нормами Цивільного кодексу України, а між суб'єктами господарювання - також Господарським кодексом України. В орендних відносинах продукцією є дохід від використання відповідного об'єкту оренди.

Листом Міністерства юстиції України від 23.02.2004 року №8-11-19 «Щодо роз'яснень положень Цивільного кодексу України» було надане роз'яснення, що договір найму (оренди), який укладений відповідно до глави 58 ЦК України, не може бути віднесений до договору про надання послуг. Відповідно до статей 759 та 760 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (не споживна річ). Предметом договору найму можуть бути майнові права. Водночас відповідно до статті 901 названого вище Кодексу, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, предметом договору про надання послуг та договору найму є різні об'єкти цивільних прав. Так, предметом договору найму є не споживна річ (стаття 760 Кодексу, а предметом договору про надання послуг є послуга, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності (стаття 901 Кодексу).

Отже, оренда (орендні відносини) не є товаром в розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

За таких обставин, колегія суддів погоджуються із висновками суду першої інстанції, що Адміністративною колегією Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми права і не доведено наявності зі сторони ФОП ОСОБА_4 монопольного (домінуючого) становища, у зв'язку з чим суд першої інстанції правомірно скасував його рішення №02/96-р від 27.05.2014 року по справі №02-02-50/95-2014.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області від 30.10.2014 року по справі №917/1685/14 має бути залишене без змін.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 30.10.2014 року по справі №917/1685/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 23 березня 2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.