РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2015Справа №910/28827/14

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль"

до: публічного акціонерного товариства "Будівельне управління №813"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Віадукт"

про: стягнення заборгованості у розмірі 3 801 050,81 грн. за договором фінансового лізингу № LC2500-06/08

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

Від позивача: Самокиша В.Ю.- пред.за дов.

Від відповідача: не з'явився

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" до публічного акціонерного товариства "Будівельне управління №813", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Віадукт" про стягнення заборгованості у розмірі 3 801 050,81 грн. за договором фінансового лізингу № LC2500-06/08.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.12.14р. порушено провадження у справі №910/28827/14.

Вимоги позивача ґрунтуються на тому, що в зв'язку з невиконанням лізингоодержувачем своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу № LC2500-06/08, позивач набув право на звернення з вимогою про сплату заборгованості до поручителя, яким є відповідач відповідно до договору поруки від 12.04.2010.

Відповідач відзиву на позов не надав, в засідання суду не зявлявся.

У судовому засіданні 10.03.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Враховуючи наявність доказів, відсутність доказів неможливості прибуття в судове засідання представника відповідача та третьої особи, достатність матеріалів для прийняття рішення по суті, суд, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача та третьої особи за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.04.2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (лізингодавець) та відкритим акціонерним товариством «Будівельне управління №813» (поручитель) укладено Договір поруки від 12.04.2010р.

За умовами п.1.2. Договору поруки поручитель на добровільних засадах зобов'язався перед Лізингодавцем відповідати по зобов'язанням ТОВ „Віадукт" (лізингоодержувача), які виникають за договорами лізингу, зокрема, договором лізингу №LС2500-06/08 від 27.08.2009, включаючи, але не обмежуючись наступним: сплатити лізингові та всі інші платежі на умовах Договору лізингу, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених Договором лізингу, а також виконати інші умови Договору лізингу в повному обсязі.

Згідно з п.2.1. Договору поруки, у випадку невиконання Лізингоодержувачем взятих на себе зобов'язань за Договором лізингу, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Лізингодавцем у тому ж обсязі, що і Лізингоодержувач, включаючи сплату основного боргу за Договором лізингу, нарахованих лізингових платежів та неустойки.

Відповідно до абз.2 п.4.1. Договору поруки, порука припиняється, якщо лізингодавець в межах трирічного терсіну з дня настання строку виконання зобов'язань не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.2008 між товариством з обмеженою відповідальністю „Райффайзен Лізинг Аваль", як лізингодавецем, та товариством з обмеженою відповідальністю „Віадукт", як лізингоодержувачем, укладено договір фінансового лізингу №L2500-06/08, відповідно до умов пункту 1.1 якого лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначаються у специфікації, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

На виконання умов вищезазначеного договору, лізингодавець придбав предмет лізингу за договором постачання та передав у тимчасове володіння лізингоодержувачу, що підтверджується підписаним представниками сторін актом приймання-передачі предмета лізингу від 11.08.2008 року.

27.08.2009 сторони уклали угоду про внесення змін до договору фінансового лізингу №L2500-06/08 від 11.06.2008, у зв'язку з наявністю у лізингоодержувача простроченої заборгованості за договором фінансового лізингу №L2500-06/08 від 11.06.2008 у розмірі 1168342,14 грн., та враховуючи, що лізингоодержувачем було виявлено бажання здійснити реструктуризацію цієї заборгованості, сторони дійшли згоди внести зміни до договору на умовах, викладених в угоді.

В подальшому, 27.08.2009р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Райффайзен Лізинг Аваль", як лізингодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю „Віадукт", як лізингоодержувачем, укладено договір фінансового лізингу №LС2500-06/08, за умовами якого лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язався придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначається в специфікації, а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Пунктом 8.1 договору сторони погодили, що цей договір є новою редакцією договору №L2500-06/08, укладеного 11.06.2008, а тому з дня підписання цього договору сторонами договірні відносини сторін за договором №L2500-06/08 від 11.06.2008, продовжують свою дію, а договір застосовується у новій редакції і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою реструктуризації існуючої заборгованості відповідача перед позивачем, 12.04.2010 сторони уклали угоду про внесення змін до договору фінансового лізингу №LС2500-06/08 від 27.08.2009 року.

Пунктом 1 вказаної угоди сторони погодили, що лізингоодержувач визнає наявність у нього простроченої заборгованості у розмірі 777451,78 грн. за договором фінансового лізингу №LС2500-06/08 від 27.08.2009 на підставі рахунку-фактури №LС2500-06/08/4 від 01.12.2009, рахунку-фактури №LС2500-06/08/5 від 04.01.2010, рахунку-фактури №LС2500-06/08/6 від 01.02.2010, рахунку-фактури №LС2500-06/08/7 від 01.03.2010, рахунку-фактури №LС2500-06/08/р від 15.01.2010, рахунку-фактури №LС2500-06/08/р1 від 12.03.2010, рахунку-фактури №LС2500-06/08/р2 від 17.12.2009 року. Лізингоодержувач зобов'язався сплатити заборгованість у наступному порядку: до 01.05.2010 - 37122,69 грн., до 01.07.2010 - 487135,50 грн., до 01.09.2010 - 253193,59 грн.

З матеріалів справи вбачається, що, у зв'язку з наявністю у ТОВ „Віадукт" заборгованості по сплаті лізингових платежів, позивач звертався до ТОВ „Віадукт" з позовною заявою про стягнення заборгованості по сплаті лізингових платежів в розмірі 3 218 966,01 грн. за договором фінансового лізингу №LС2500-06/08 від 27.08.2009р.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.04.2013 року у справі №910/1360/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду України від 06.06.2013 року у справі №910/1360/13, встановлено наявність заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю «Віадукт» перед ТОВ „Райффайзен Лізинг Аваль" в розмірі 3 218 966,01 грн. з оплати лізингових платежів за Договором фінансового лізингу №LС2500-06/08 від 27.08.2009р.

Оскільки рішенням господарського суду міста Києва від 08.04.2013 року у справі №910/1360/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду України від 06.06.2013 року у справі №910/1360/13, встановлено наявність заборгованості ТОВ «Віадукт» перед позивачем щодо сплати лізингових платежів за Договором фінансового лізингу №LС2500-06/08 від 27.08.2009р. та стягнуто з ТОВ «Віадукт» на користь позивача 3 218 966,01 грн., враховуючи відсутність доказів виконання ТОВ «Віадукт» рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2013 року у справі №910/1360/13 щодо сплати заборгованості, а також, приймаючи до уваги факт укладення між позивачем та відповідачем договору поруки, за умовами якого відповідач поручився щодо виконання ТОВ «Віадукт» зобов'язань за Договором фінансового лізингу №LС2500-06/08 від 27.08.2009р., відсутність доказів виконання відповідачем зобов'язань за Договором поруки, наявність доказів звернення позивача до відповідача з вимогою про виконання зобов'язань за договором поруки №1261-09/14 від 08.09.2014р. в межах встановленого п.4.1. Договору поруки трирічного строку для звернення з вимогою до поручителя, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті лізингових платежів в розмірі, заявленому позивачем, а саме 3 213 921,69 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3 834 956,90 грн - відшкодування частини вартості предмета лізингу з врахуванням курсової різниці, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.п.6.1.2. п.6.1. Договору Лізингодавець має право достроково, в односторонньому порядку розірвати Договір фінансового лізингу та/або вилучити у Лізингоодержувача Предмет лізингу у безспірному порядку, у випадках, коли Лізингоодержувач, зокрема, не сплатив лізинговий платіж (частково або у повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Вимоги цього пункту Договору кореспондуються з нормами чинного законодавства, зокрема, згідно з ч.2 ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від Лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Наслідки неналежного виконання договору фінансового лізингу зі сторони лізингоодержувача визначені у ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг», зокрема у п.4,6, які передбачають право лізингодавця вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках, а також право на відшкодування збитків відповідно до закону або договору.

29.10.2012р. листом за вих.№1879-10/2012 повідомив Третю особу про односторонню відмову від виконання договорів фінансового лізингу у зв'язку із наявністю у Лізингоодержувача заборгованості за договором, що значно перевищувала 30-денний термін.

07.11.2012 р. позивач повторно надіслав Третій особі телеграму №105047 про односторонню відмову від виконання договору фінансового лізингу у зв'язку із наявністю у Лізингоодержувача заборгованості за договором.

Частиною 5 пункту 10.3.2. Загальних умов фінансового лізингу (Додаток №4 до Договору фінансового лізингу) встановлено, що у разі дострокового припинення Договору лізингоодержувач зобов'язаний сплати лізингодавцю заборгованість лізингоодержувача зі сплати вартості Предмета лізингу, визначену за Правилами п.5.9 цих загальних умов для лізингового періоду, який слідує за періодом вилучення (повернення) предмета лізингу або в якому має місце дострокове припинення договору.

Відповідно до п. 1.6 Договору сторони на підставі ч.2 ст. 524 ЦК України погодили додатково до визначення зобов'язання у гривні, визначити зобов'язання у іноземній валюті - долар США.

Відповідно до п. 3.1 Договору перерахунок у гривню заборгованості Лізингодержувача зі сплати вартості предмета лізингу здійснюється за правилами п.2.4 Договору.

Згідно п.2.4 Договору перерахунок у гривню вартості предмета лізингу здійснюється за формулою: Грошовий еквівалент вартості предмета лізингу у іноземній валюті * курс продажу.

Відповідно до п. 5.9 Загальних умов до договору фінансового лізингу заборгованість Лізингоодержувача, визначена за правилами п.3.1, розраховується станом на день розрахунку відповідного поточного лізингового платежу за певний період та зазначається у Графіку у грошовому еквіваленті іноземної валюти.

Розрахована таким чином сума є базою при здійсненні розрахунків між Лізингоодержувачем та Лізингодавцем у випадку розірвання цього договору або вилучення предмета лізингу.

У відповідності до п. 5.11 Загальних умов договору фінансового лізингу у випадку вилучення (повернення) предмета лізингу заборгованість Лізингоодержувача по погашенню вартості предмета лізингу розраховується на перший робочий день місяця, який слідує за місяцем, в якому мало місце вилучення (повернення) предмета лізингу згідно п.5.9 Загальних умов та фіксується у гривнях.

Згідно Графіку станом на листопад 2012 р. заборгованість Лізингоодержувача у валюті становить 439922,08 доларів США. Станом на 01.11.2012 курс одного долара США до гривні становив 7,993 грн. Таким чином, вартість предмета лізингу з урахуванням курсової різниці становить 3 834 956,90 грн. (з ПДВ) (439922,08 х 7,993).

Оскільки спеціальні правові наслідки розірвання договору фінансового лізингу у разі відмови лізингодавця від договору лізингу та повернення предмета лізингу від лізингоодержувача ні Закон України «Про фінансовий лізинг», ні ЦК України не визначають, в той час як ч.3 ст.653 ЦК України є диспозитивною та встановлює можливість сторонам погодити в договорі момент припинення зобов'язання сторін, приймаючи до уваги, що частиною 5 пункту 10.3.2. Загальних умов фінансового лізингу (Додаток №4 до Договору фінансового лізингу) сторонами було погоджено обов'язок лізингоодержувача по сплаті заборгованості зі сплати вартості предмета лізингу, визначеної за Правилами п.5.9 цих загальних умов для лізингового періоду, який слідує за періодом вилучення (повернення) предмета лізингу або в якому має місце дострокове припинення договору, суд приходить до висновку про те, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу вартість предмету лізингу з урахуванням курсової різниці, що складає 3 834 956,90 грн.

В матеріалах справи міститься підписаний та скріплений печатками сторін акт повернення предмета лізингу від 04.12.2013р., який свідчить про те, що лізингоодержувачем було повернуто лізингодавцю предмет лізингу на суму 3 365 247,37 грн., у зв'язку з чим сума заборгованості по сплаті предмету лізингу з урахуванням курсової різниці та з урахуванням лізингових платежів підлягає зменшенню на суму 3 365 247,37 грн.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим господарським судом України в постанові від 07.08.20013 року у справі №7/22/2012/5003.

Також, позивачем на підставі ч.1 п.10.3.2. Загальних умов фінансового лізингу (додаток № 4 до Договору) нараховано штраф у розмірі 36 815,58 грн.

Згідно ч. 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як вбачається зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 пункту 10.3.2 Загальних умов фінансового лізингу (додаток №4 до Договору) встановлено, що у разі дострокового припинення Договору Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити Лізингодавцю комісію за дострокове припинення Договору в розмірі 0,8 % від суми непогашеної вартості Предмету лізингу, визначеної за правилами ч.5 п.п.10.3.2. цих Загальних умов.

Судом встановлено, що позивач має право на нарахування на підставі ч.1 п.10.3.2 Загальних умов фінансового лізингу (додаток №4 до Договору) штрафу в розмірі 36815,58 грн. (з ПДВ).

Згідно з ч.1, 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до п.2.2. Договору поруки сторонами Договору встановлено, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по Договору лізингу і таких коштів у поручителя не буде, то лізингодавець має право звернути стягнення за рахунок майна поручителя згідно положень чинного законодавства України.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

З огляду на те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором лізингу №LС2500-06/08 від 27.08.2009 щодо сплати лізингових платежів, вартості предмету лізингу з урахуванням курсової різниці, за вирахуванням вартості предмету лізингу, що визначена в акті повернення предмета лізингу від 04.12.2013р., в розмірі 3 683 631,22 грн. та вимоги про стягнення штрафу в розмірі 36 815,58 грн є доведеними, враховуючи, що за умовами п.1.2. Договору поруки відповідач на добровільних засадах зобов'язався перед Лізингодавцем відповідати по зобов'язанням ТОВ „Віадукт" (лізингоодержувача), які виникають за договорами лізингу, зокрема, договором лізингу №LС2500-06/08 від 27.08.2009, включаючи, але не обмежуючись, сплатою лізингових та всіх інших платежів на умовах Договору лізингу, неустойки (пені, штрафу), суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 15 224,59 грн - додаткових витрат, пов'язаних з вилученням предмету лізингу, які були понесені лізингодавцем після розірвання Договору та нараховані позивачем на підставі п.6.4. Договору лізингу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з ч.1 та 2 ст.22 ЦК України збитками є, серед іншого, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, довести причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками.

Як встановлено судом вище, на підставі акту повернення предмета лізингу від 04.12.2013р. лізингоодержувачем було повернуто лізингодавцю предмет лізингу на суму 3 365 247,37 грн.

Позивач вказує, що ним були понесені витрати на зберігання предмету лізингу в розмірі 8265,00 грн., на підтвердження чого надає акти виконаних робіт за період з лютого 2013 року по серпень 2014 року та платіжні доручення щодо оплати вартості зберігання, понесені витрати по сплаті страхових платежів щодо предмету лізингу в розмірі 5626,25 грн., понесені витрати щодо проведення експертної оцінки вартості предмета лізингу в сумі 1333,34 грн.

Позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог в цій частині посилається на п.6.6. Договору, згідно якого у разі припинення або розірвання цього договору та/або вилучення предмета лізингу лізингоодержувач відшкодовує лізингодавцю всі витрати, пов'язані з вилученням предмету лізингу.

Однак, позивачем не доведено, що витрати на зберігання предмету лізингу у період з лютого 2013 року по серпень 2014 року, а саме після розірвання Договору впродовж року, є такими витратами, що пов'язані з вилученням предмету лізингу та такими, що позивач мусив зробити для відновлення свого порушеного права. Також, позивачем не доведено, що витрати щодо проведення експертної оцінки вартості предмета лізингу в сумі 1333,34 грн. та витрати по сплаті страхових платежів щодо предмету лізингу в розмірі 5626,25 грн., були пов'язані з вилученням предмету лізингу, Звіт з незалежної оцінки ринкової вартості обладнання на вимогу суду не надав.

Крім того, умовами договору поруки не передбачено обов'язок відповідача відшкодовувати збитки, завдані третьої особою внаслідок порушення умов договору лізингу та збитки, понесені лізингодавцем після припинення дії договору лізингу.

Таким чином, позивачем не доведено наявність всіх чотирьох умов відповідальності для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування збитків, не доведено наявність підстав для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача, як поручителя ТОВ „Віадукт" за виконання останнім зобов'язань за Договором фінансового лізингу, 64 379,01 грн - судового збору, який було стягнуто з ТОВ „Віадукт" рішенням господарського суду міста Києва від 08.04.2013 року у справі №910/1360/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду України від 06.06.2013 року у справі №910/1360/13, в зв'язку з задоволенням вимог позивача щодо стягнення з ТОВ „Віадукт" заборгованості по сплаті лізингових платежів за Договором фінансового лізингу.

Як вбачається зі ст.1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється, серед іншого, за подання заяв, скарг до суду та включається до складу судових витрат.

Згідно ч.1 ст.55 ГПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. В ціну позову включаються також вказані в позовній заяві суми неустойки (штрафу, пені), а якщо вони не вказані, - суми їх, визначені суддею.

В той же час, в ціну позову не включаються суми судових витрат, понесені стороною за подання заяв до суду.

Крім того, за умовами п.1.2. Договору поруки поручитель зобов'язався перед Лізингодавцем відповідати по зобов'язанням ТОВ „Віадукт" (лізингоодержувача), які виникають за договором лізингу №LС2500-06/08 від 27.08.2009 р.

Зобов'язання позивача щодо сплати судового збору виникають у позивача з приводу звернення до суду з позовом на підставі Закону України «Про судовий збір», в той час, як відповідач поручився щодо виконання зобов'язань ТОВ „Віадукт", які виникають за договором лізингу №LС2500-06/08 від 27.08.2009 р.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до ТОВ „Віадукт", позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми судового збору в розмірі 64 379,01 грн задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Будівельне управління №813" (02660, м.Київ, вул.Магнітогорська, буд.1, офіс 302, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (04073, м.Київ, проспект Московський, буд.9, корпус 5, офіс 101, ) 3 683 631 (три мільйона шістсот вісімдесят три тисячі шістсот тридцять одну) грн 22 коп - суми боргу, 36 815 (тридцять шість тисяч вісімсот п'ятнадцять) грн 58 коп - штрафу та 71 530 (сімдесят одну тисячу п'ятсот тридцять) грн 29 коп - судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 16.03.15р.

Суддя Шкурдова Л.М.