РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015Справа №910/1743/15-г

За позовомФізичної особи-підприємця Рєпєнко Світлани Федорівни
ДоПублічного акціонерного товариства «Легбанк»
Прозобов'язання перерахувати кошти в розмірі 40 000,00 грн.,

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Ву С.П. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Рєпєнко Світлана Федорівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Легбанк» про стягнення 49 240,97 грн.

Ухвалою суду від 02.02.2015 року було порушено провадження у справі №910/1743/15-г та призначено її розгляд на 16.02.2015 року.

Ухвалою суду від 16.02.2015 року розгляд справи відкладено на 16.03.2015 року.

В судовому засіданні 16.03.2015 року представник позивача подав заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить суд зобов'язати відповідача, на виконання платіжних доручень: №8 від 18.07.2014 року, №9 від 18.07.2014 року, №10 від 18.07.2014 року, №11 від 18.07.2014 року, перерахувати грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн. на картковий рахунок №5168 7420 6453 8964, ПАТ «Приватбанк», м. Київ, код банку 305 299, отримувач Рєпєнко Світлана Федорівна.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

З огляду на викладене, господарський суд приймає до розгляду заяву представника позивача про зміну предмета позову, справа розглядається в межах вимог про зобов'язання відповідача, на виконання платіжних доручень: №8 від 18.07.2014 року, №9 від 18.07.2014 року, №10 від 18.07.2014 року, №11 від 18.07.2014 року, перерахувати грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн. на картковий рахунок №5168 7420 6453 8964, відкритий у ПАТ «Приватбанк», м. Київ, код банку 305 299, отримувач Рєпєнко Світлана Федорівна.

Також в судовому засіданні 16.03.2015 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповідно до яких позовні вимоги підтримав, з урахуванням заяви про зміну предмета позову.

Представник відповідача в судове засідання 16.03.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/140 від 15.03.2010 року «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 16.03.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2013 року між Фізичною особою-підприємцем Рєпєнко Світланою Федорівною (позивач, клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Легбанк» (відповідач, банк) було укладено договір №11549 банківського рахунку (для суб'єктів господарської діяльності) (далі - договір), відповідно до п. 1.1. банк відкриває клієнту поточний рахунок №260082900, далі за текстом поточний рахунок, на підставі документів, визначених чинним законодавством України. Банк приймає і зараховує на поточний рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконує розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з поточного рахунка та проводити інші операції за поточним рахунком, які передбачені чинним законодавством України та умовами цього договору (далі - послуги), за умови, що клієнт погоджується з тарифами банку, чинними на момент надання зазначених послуг.

Відповідно до п. 3.2.1. та п. 3.2.2. клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на поточному рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, за винятком примусового списання (стягнення коштів) та отримувати готівкові кошти у межах заявки, наданої напередодні (письмово або усно), за умови наявності коштів на поточному рахунку.

Згідно з п. 3.2.3. клієнт має право вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунків та інших обумовлених цим договором послуг.

Відповідно до п. 3.3.1. банк бере на себе зобов'язання надавати клієнту послуги у відповідності до положень цього договору та з дотриманням вимог законодавства України та за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його поточного рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа (п. 3.3.4.).

Згідно з п. 3.1.4. банк має право відмовляти клієнту у наданні послуг у випадках передбачених чинним законодавством України.

У випадку оформлення клієнтом розрахункових документів з порушенням чинного законодавства та нормативних актів Національного банку України, повертати їх клієнту з посиланням на підстави, передбачені чинним законодавством України (п. 3.1.5.).

18.07.2014 року позивач подав відповідачу, а відповідач прийняв платіжні доручення на перерахування на картковий рахунок №5168 7420 6453 8964, ПАТ «Приватбанк», м. Київ, код банку 305 299, отримувач Рєпєнко Світлана Федорівна, коштів загалом на суму 40 000,00 грн., а саме, платіжні доручення: № 8 від 18.07.2014 року на суму 10 000,00 грн.; № 9 від 18.07.2014 року на суму 10 000,00 грн., №10 від 18.07.2014 року на суму 10 000,00 грн., №11 від 18.07.2014 року на суму 10 000,00 грн.

Вищезазначені платіжні доручення були проведені відповідачем 18.07.2014 року, що підтверджується відмітками відповідача на платіжних дорученнях, проте не перераховані на зазначений позивачем у платіжних дорученнях рахунок.

Листом №12/3-1907 від 16.12.2014 року відповідач повідомив позивача, що затримка з перерахування коштів згідно наданих позивачем платіжних доручень виникла в результаті фінансових ускладнень в банку.

Крім того, листом №12/3-1907 від 16.12.2014 року відповідач повідомив позивача про запровадження в банку тимчасової адміністрації.

Як зазначав позивач, станом на день звернення до суду з позовом, відповідач не виконав розпорядження позивача на перерахування коштів в сумі 40 000,00 грн. згідно вищезазначених платіжних доручень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 1068 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачі відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Банк у свою чергу має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами на власний розсуд.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п.8.1 ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження, а у разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до п.8.2 ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку.

Відповідно до п. 2.19 «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої Постановою НБУ №22 від 21.01.2004 року розрахункові, документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня. Банк і клієнт мають право, ураховуючи встановлені законодавством строки проведення переказу, передбачити в договорі банківського рахунку інші, ніж встановлені в абзаці першому цього пункту, строки виконання розрахункових документів клієнта. Порядок виконання таких документів визначається договором між банком і клієнтом та внутрішніми правилами банку.

З огляду на викладене, господарським судом встановлено, що позивач, розпоряджуючись власними коштами, які знаходились на рахунку №260082900, відкритому у відповідача на підставі договору банківського вкладу від 02.09.2013 року №11549, 18.07.2014 року подав відповідачу, а відповідач прийняв платіжні доручення на перерахування на картковий рахунок №5168 7420 6453 8964, ПАТ «Приватбанк», м. Київ, код банку 305 299, отримувач Рєпєнко Світлана Федорівна коштів (призначення платежу перерахування власних коштів) загалом на суму 40 000,00 грн., а саме: № 8 від 18.07.2014 року на суму 10 000,00 грн.; № 9 від 18.07.2014 року на суму 10 000,00 грн., №10 від 18.07.2014 року на суму 10 000,00 грн., №11 від 18.07.2014 року на суму 10 000,00 грн.

Проте, перерахування коштів на зазначений позивачем у платіжних дорученнях рахунок, відкритий у ПАТ «Приватбанк», відповідачем не здійснено.

Натомість, листом №12/3-1907 від 16.12.2014 року відповідач повідомив позивача, що затримка з перерахування коштів згідно наданих позивачем платіжних доручень виникла в результаті фінансових ускладнень в банку, а в зв'язку з введенням в банку тимчасової адміністрації виконання платежів не здійснюється.

Також, судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 27.11.2014 року №744 «Про віднесення ПАТ «Легбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 рок №133 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Легбанк», згідно з яким з 28.11.2014 року у ПАТ «Легбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» надано визначення терміну «тимчасова адміністрація» - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Частиною 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті; 1 1) сплати регулярного збору до Фонду; 2) витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті; 3) виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку; 4) виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо; 5) здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації; 6) здійснення купівлі-продажу валюти фізичними та юридичними особами для погашення ними зобов'язань за кредитними договорами, виконання вимог, встановлених законодавством, для обов'язкового продажу валюти.

Однак, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття «вкладник» у розумінні цього закону.

Разом з тим, поняття кредитор банку міститься у статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Згідно статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнтом банку є будь-яка фізична або юридична особа, що користується послугами банку.

Таким чином, позивач, в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не є вкладником банку та, відповідно до приписів Закону України «Про банки і банківську діяльність», не є кредитором відповідача, а є його клієнтом.

Отже, обмеження, встановлені частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюються на спірні правовідносини. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 18.12.2014 року у справі №910/11139/14).

Натомість, невиконання банком розрахункової операції клієнта при наявності коштів на його рахунку є порушенням прав клієнта на безперешкодне розпорядження своїми коштами. При цьому право обмежувати права клієнтів на безперешкодне розпорядження своїми коштами, зупиняти видаткові операції клієнтів банку - юридичних осіб Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовій адміністрації не надано. (Аналогічна правова позиція викладене в Постанові Вищого господарського суду від 30.12.2014 року у справі №917/1066/14).

Окрім цього суд зазначає, що платіжні доручення надійшли відповідачу 18.07.2014 року, в той час, як тимчасова адміністрація у відповідача запроваджена з 28.11.2014 року.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, належних доказів на заперечення обставин повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги нормативно до документально доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. 4, 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Легбанк» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 27, ) перерахувати на картковий рахунок №5168 7420 6453 8964, відкритий у Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк», код банку 305299 (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ), отримувач: Рєпєнко Світлана Федорівна (03065, м. Київ, вул. Каблукова, буд. 9, кв. 33, ідентифікаційний код ) 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Легбанк» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 27, ) на користь Фізичної особи-підприємця Рєпєнко Світлани Федорівни (03065, м. Київ, вул. Каблукова, буд. 9, кв. 33, ідентифікаційний код ) 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Спичак О.М.

Повне рішення складено

23.03.2015 року