КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Справа№ 910/25792/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Самсіна Р.І.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

За розглядом апеляційної скарги Куесс Якоба на рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2014р. (суддя Головіна К.І.) у справі № 910/25792/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфавін Сек'юрітіз»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Екко»

третя особа Якоб Куесс

про стягнення заборгованості за договором

за участю представників сторін:

від позивача: Куц А.В. (довіреність № 22/01/4 від 22.01.2015р.);

Ковригіна В.Є. (довіреність від 11.02.2015р.);

від відповідача: Куренний С.В. (довіреність від 17.01.2015р.);

від третьої особи (скаржник): Попков П.О. (довіреність від 02.10.2014р.);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.12.2014р. задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфавін Сек'юрітіз», вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Екко» заборгованість у сумі 178 000 грн., та 3% річних у сумі 468, 16 грн..

Ухвалою суду від 23.01.2015р. порушено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Куесс Якоба, останнього залучено до участі у справі третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Доводи апеляційної скарги Якоба Куесса зводяться до наступного:

- скаржнику, як одноосібному члену наглядової ради відповідача, що здійснює контроль за діяльністю правління, в т.ч. голови правління, достовірно відомо, що ні 04.09.2014р., ні в будь-який інший період, принаймні до 15.09.2014р. коли загальними зборами акціонерів відповідача було прийняте рішення про припинення повноважень скаржника, як одноосібного члена наглядової ради відповідача (визнане недійсним рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2014р. у справі № 910/19725/14) цей договір не укладався;

- предметом вказаного договору є здійснення інформаційного консультування з питань вивчення ринку цінних паперів, консультування щодо операцій із цінними паперами, проведення експертизи та підготовки проектів договорів відчуження цінних паперів, тоді як відповідач є страховою компанією, яка не здійснює професійну діяльність із торгівлі цінними паперами, отже, потреба у вивченні ринку цінних паперів у відповідача, з огляду на специфіку його діяльності, відсутня;

- як відомо скаржнику, даний договір № 5/14-К про надання інформаційно-консультаційних послуг від 04.09.2014р. фактично позивачем не виконаний, так позивачем консультації фактично не надавались, експертиза не проводилась, проекти договорів на відчуження цінних паперів не складались і т.д..

В апеляційній скарзі стверджується, що не встановивши всіх обставин справи, зокрема факту належного виконання позивачем своїх зобов'язань за договором № 5/14-К про надання інформаційно-консультаційних послуг від 04.09.2014р., не витребувавши доказів проведення експертизи, проектів підготовлених договорів відчуження цінних паперів тощо, Господарський суд міста Києва припустився порушень ст. 43 ГПК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

У наданих суду апеляційної інстанції письмових поясненнях ПАТ «Страхова компанія «Екко» підтримує апеляційну скаргу Якоба Куесса та просить суд задовольнити її у повному обсязі та визнати недійсним договір № 5/14-К про надання інформаційно-консультаційних послуг від 04.09.2014р. укладений між ПАТ «Страхова компанія «Екко» та ТОВ «Альфавін Сек'юрітіз».

Позивачем під час розгляду апеляційної скарги відзначалось про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та про відсутність підстав для скасування постановленого за результатами розгляду справи судового рішення, з огляду на підтвердження позовних вимог належними доказами.

Клопотання заявлене відповідачем в судовому засіданні щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв'язку з необхідністю ознайомлення представників товариства з наданими позивачем документами, судом відхилено. Представникам відповідача та скаржника була надана можливість ознайомитись із поданим позивачем до матеріалів справи договором доручення № БД-3062/1 від 18.09.2014р., а відкладення розгляду справи можливо згідно норм ГПК України (ст. 77), саме, у разі коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, та не ставиться в залежність від наявності клопотання сторони тощо.

За розглядом матеріалів справи, при дослідженні наявних доказів, враховуючи пояснення представників сторін та доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, судом відзначається про відсутність підстав для скасування судового рішення при врахуванні наступного.

Предметом заявленого позову є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфавін Сек'юрітіз» про стягнення заборгованості у сумі 178 000 грн., разом із нарахованими 3% річних у сумі 468, 16 грн., з підстав порушення Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Екко» зобов'язань по оплаті наданих послуг за договором № 5/14-К від 04.09.2014р..

За вказаним договором (п. 1.1), виконавець (позивач у справі) зобов'язувався за завданням замовника надати передбачені цим договором послуги, а саме, здійснити інформаційне консультування з питань вивчення ринку цінних паперів, а замовник (відповідач у справі) зобов'язувався прийняти надані інформаційні послуги із вищевказаних питань та оплатити їх виконавцеві відповідно до умов договору.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (статті 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Виникнення обов'язку відповідача (ПАТ «Страхова компанія «Екко») здійснити оплату послуг, позивач, звертаючись до суду з позовом, обґрунтовував умовами укладеного сторонами договору № 5/14-К від 04.09.2014р., та посилався на належне виконання своїх зобов'язань обумовлених договором, що підтверджував наданим до матеріалів справи актом приймання-передачі інформаційно-консультаційних послуг від 19.09.2014р. на суму 178 000 грн..

Належних доказів про те, що оформлення зазначених документів відбулось формально, шляхом підписання документів між представниками сторін, в обґрунтування своїх тверджень не представлено, а ні скаржником, а ні відповідачем у справі.

Наявні в матеріалах справи договір та акт приймання-передачі інформаційно-консультаційних послуг від 19.09.2014р. в оригіналах було представлено позивачем на виконання вимог ухвали суду від 02.02.2015р., такі оглянуто судом при підтвердженні їх відповідності копіям наявним в матеріалах справи.

Зазначені документи є письмовими доказами в розумінні положень ст. 36 ГПК України, оскільки є документами, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В силу положень ч. 3 ст. 35 ГПК України, обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені є вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили. Натомість, доводи апеляційної скарги ґрунтуються лише на запереченнях скаржника факту надання послуг, без надання суду доказів підтверджуючих внесення завідомо неправдивих відомостей до договору від 04.09.2014р. та акту від 19.09.2014р. посадовими особами, якими вони складались та підписувались.

В свою чергу, беручи до уваги письмові пояснення відповідача подані суду апеляційної інстанції з приводу неотримання послуг за договором № 5/14-К від 04.09.2014р. та відсутності у відповідача договору та документів підтверджуючих його виконання, судом враховується, що в суді першої інстанції, відповідно до наданого відзиву на позов відповідач підтверджував факт виконання зобов'язань, які були взяті на себе ТОВ «Альфавін Сек'юрітіз» згідно договору за актом приймання-передачі інформаційно-консультаційних послуг (аркуш справи 16).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем позов було визнано, про що зазначено в протоколі судового засідання від 25.12.2014р. та у рішенні суду прийнятому у справі.

Позиція ПАТ «Страхова компанія «Екко» у відношенні позову, який був розглянутий судом змінилася у зв'язку із зміною керівництва, а відтак самі лише твердження товариства обґрунтовані позицією керівництва на відповідну дату не можуть розцінюватись судом як належні докази підтверджуючі конкретні обставини в розумінні положень ст. 34 ГПК України.

Таким чином у питанні чи мало місце формальне підписання сторонами документів підтверджуючих укладення договору та його виконання, суд не може вважати підтвердженими зазначені обставини лише твердженнями представників, які вже під час перегляду рішення в апеляційному порядку заперечують відповідні обставини, оскільки стороною договору, а також учасником судового процесу є юридична особа - ПАТ «Страхова компанія «Екко», а не відповідний склад акціонерів товариства, який впливає на керівництво товариством.

Наявність корпоративних спорів у відношенні ПАТ «Страхова компанія «Екко» не є підставою для звільнення товариства від виконання зобов'язань за договорами укладеними ним у періоді до зміни керівництва.

Твердження скаржника про те, що йому, як одноосібному члену наглядової ради відповідача, що здійснює контроль за діяльністю правління, в т.ч. голови правління, достовірно відомо, що ні 04.09.2014р., ні в будь-який інший період, принаймні до 15.09.2014р. коли загальними зборами акціонерів відповідача було прийняте рішення про припинення повноважень скаржника, як одноосібного члена наглядової ради відповідача (визнане недійсним рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2014р. у справі № 910/19725/14) цей договір не укладався, спростовуються матеріалами справи, зокрема наявним у справі договором з підписами та печатками його сторін.

Належних доказів, які підтверджують підроблення документів переданих до суду разом з позовною заявою, які оглянуті судом в оригіналах, скаржником не надано, відповідно наведені ним у скарзі твердження можуть свідчити лише про відсутність відповідної інформації щодо вказаного договору у скаржника.

Не обґрунтовані посиланнями на норми закону та умови договору сторін щодо обов'язковості наявності певних доказів і доводи апелянта про те, що суд встановив факт виконання позивачем своїх зобов'язань за договором лише спираючись на акт наданих послуг, однак при цьому суд не витребував докази, якими підтверджується факт надання консультацій з питань вивчення ринку цінних паперів, консультування щодо операцій із цінними паперами, не витребував висновків чи інших документів підтвердження факту проведення експертизи, не витребував підготовлених позивачем проектів договорів відчуження цінних паперів тощо.

Правове регулювання договору про надання послуг на законодавчому рівні визначено главою 63 розділу 3 Цивільного кодексу України.

Норми Цивільного кодексу України не вимагають підтвердження факту надання послуг шляхом складання в обов'язковому порядку відповідного документу, сторони самі вирішують яким чином їм оформлювати свої відносини в залежності від конкретних обставин, така згода сторін фіксується в договорі.

Договором сторін у п. 5.3 погоджено, що послуги за цим договором вважаються наданими належним чином та прийнятими замовником у повному обсязі і без жодних претензій до їх змісту та якості з моменту підписання і скріплення печатками сторін акту приймання-передачі наданих послуг за цим договором.

Умови договору, зокрема в частині підтвердження факту виконання договору шляхом складання акту приймання-передачі наданих послуг, є предметом домовленості сторін, а згідно положень ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, у зв'язку з чим, встановлення у договорі умови щодо підтвердження факту виконання договору шляхом складання акту приймання-передачі наданих послуг, є підставою вважати підтвердженим виконання договору саме складеним актом сторін в порядку передбаченому договором.

За умовами договору (п. 5.2) у разі незгоди замовника зі змістом акту приймання-передачі наданих послуг за договором, він зобов'язаний протягом 5 робочих днів з дати його одержання надіслати виконавцю протокол розбіжностей чи письмово оформлену мотивовану відмову від підписання акту.

Наявності зазначених обставин при розгляді справи підтверджено не було, про їх відсутність свідчить підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств акт приймання-передачі інформаційно-консультаційних послуг від 19.09.2014р., який прийнятий судом як належний доказ виконання договору з дотриманням його умов, в тому числі щодо оформлення факту надання послуг.

Положення договору щодо форми надання послуг, передбачені п. 2.2 договору, не містять обов'язку сторін підтверджувати факт надання відповідного виду послуги шляхом складання письмових документів, а регулюють питання у якій формі такі послуги отримуватимуться замовником.

Посилання відповідача на ст. 83 ГПК України, якою передбачено право суду визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству, не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права при вирішенні спору, оскільки, судом розглядався спір у межах заявлених позивачем вимог.

Вимоги про недійсність договору не є предметом заявленого позову, а згідно наведених положень ст. 83 ГПК України, суду надано право визнати недійсним договір саме у випадку встановлення, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору (п. 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Жодних належних доказів, що зміст договору № 5/14-К про надання інформаційно-консультаційних послуг від 04.09.2014р. суперечить законодавству, чинному на момент його укладення суду представлено не було, апеляційна скарга не містить посилань на норми закону, які забороняють страховій компанії укладати договір та отримувати послуги консультаційного характеру з питань вивчення ринку цінних паперів, зокрема, і у випадку, якщо ці питання безпосередньо не стосуються діяльності товариства.

При врахуванні усіх доводів скаржника, а також пояснень відповідача судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для застосування визначеного ст. 83 ГПК України права суду визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

У відповідності до ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З підстав про які зазначає скаржник (укладення договору № 5/14-К про надання інформаційно-консультаційних послуг від 04.09.2014р. не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) договір є оспорюваним (ч. 3 ст. 215 ЦК України, ч. 2 ст. 234 ЦК України), відповідно за відсутності рішення суду про визнання договору недійсним такі твердження скаржника є лише його твердженнями, не відносяться до предмету позову у справі та не впливають на вирішення даного спору при заявлених підставах позовних вимог.

На вимоги суду (ухвала від 02.02.2015р.) скаржником не надано належних доказів фіктивності укладеного між сторонами договору № 5/14-К від 04.09.2014р. (ч. 3 ст. 215 ЦК України; ч. 2 ст. 234 ЦК України), зазначений договір не є нікчемним, не оскаржувався в судовому порядку, а зобов'язання провести оплату має виконуватись відповідно до погоджених таким договором умов та встановлених вимог чинного законодавства (ст. 526 ЦК України).

У відповідності до п. 3.1, 3.2 договору № 5/14-К від 04.09.2014р. ціна договору визначена, як загальна вартість послуг, що надаються виконавцем за весь період дії договору, і складає 178 000 грн. без ПДВ; замовник зобов'язаний оплатити вартість послуг виконавця за цим договором, вказану у п. 3.1 договору, протягом 20 банківських днів з дати підписання сторонами цього договору.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Належного виконання зобов'язання по проведенню оплати згідно погоджених умов договору, в тому числі по строку, суду не надано, а сума боргу, щодо якої місцевим господарським судом прийнято рішення про стягнення, є документально підтвердженою матеріалами справи.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Положеннями статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прострочення виконання зобов'язання щодо здійснення оплати на користь позивача по строку встановленому умовами договору від 04.09.2014р. не спростовано відповідачем, що відповідно свідчить про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованої суми 3% річних у розмірі 468, 16 грн..

При цьому, згідно наведеного у позовній заяві розрахунку 3% річних така сума за прострочення виконання в періоді з 02.10.2014р. по 18.11.2014р. (47 днів) складає 687, 62 грн., натомість рішення суду першої інстанції прийнято в межах вимог викладених у позовній заяві, а заявлення до стягнення меншої суми є правом позивача.

З урахуванням наявних у справі доказів, обставини на які посилається позивач у позовній заяві підтверджені документально та не спростовані а ні скаржником, а ні відповідачем, твердження апеляційної скарги є лише твердженнями скаржника, і не вважаються доказами в розумінні положень ГПК України.

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Куесс Якоба та скасування рішення Господарського суду м. Києва від 25.12.2014 року.

Керуючись статтями 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Куесс Якоба залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2014р. у справі № 910/25792/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/25792/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Р.І. Самсін

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала