РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015Справа №910/2655/15-г
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

про стягнення 4249,80 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - Гурнік А.І. (представник за довіреністю);

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - Позивач) звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 4249,80 грн. оскільки Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував Позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

На запит суду в порядку ст. 65 ГПК України від МТСБУ надійшла інформація по полісу обов'язкового страхування № АІ/1044453.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи на недоведеність Позивачем підстав для перерахування у складі суми страхового відшкодування суми ПДВ, на відсутність доказів наявності свідоцтва платника ПДВ у ремонтного СТО Застрахованого автомобіля, на протиправність оплати на СТО по рахунку після закінчення строку його чинності та на відсутність доказів подальшого відновлення на СТО пошкодженого у ДТП Застрахованого автомобіля.

У судові засідання Позивач своїх представників не направляв, хоча про призначення справи до розгляду його було повідомлено заздалегідь, що вбачається з залучених до справи зворотних повідомлень про вручення поштових відправлень, у яких надсилались ухвали суду на адресу місцезнаходження Позивача. Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась. Позивач також не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) надати, якщо вважав за потрібне будь-які додаткові пояснення та/або докази заздалегідь до судового засідання в письмовому вигляді через канцелярію суду, направити поштою, кур'єром тощо.

Клопотань про відкладення розгляду справи до початку та під час судового засідання не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні. Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Відповідача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

05.06.2014 по вул. Академіка Глушко в м. Києві була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля «ВАЗ», д.р.н. ВН9727АК, яким керував Лапушанський А.В., з автомобілем «Рено», д.р.н. ВН2746СВ, яким керував Ловенчук В.П. Причинами ДТП стало те, що водій Лапушанський А.В., керуючи автомобілем «ВАЗ», д.р.н. ВН9727АК, не врахував дорожню обстановку, не був уважним, не дотримався безпечної швидкості та дистанції руху внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Рено», д.р.н. ВН2746СВ, чим порушив п. 12.1 ПДР України. Дані обставини підтверджуються довідками ДАІ про обставини ДТП, копії яких містяться у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Рено», д.р.н. ВН2746СВ (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить Ловенчук В.П. на праві власності, був під його керуванням на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування).

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування та враховуючи рахунок від 10.06.2014 (5774,80 грн.) ремонтного СТО Застрахованого автомобіля, калькуляцію в системі AUDATEX (5773,08 грн.), Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого розраховано та виплачено страхове відшкодування в розмірі 5249,80 грн. на рахунок вказаного ремонтного СТО (копія платіжного доручення залучена до справи).

При цьому, закон не зобов'язує страховика запитувати згоду вигодонабувача на виплату страхового відшкодування на відновлення Застрахованого автомобіля, та матеріали справи не містять доказів, що вигодонабувач за Договором страхування заперечував проти виплати Позивачем суми страхового відшкодування на рахунок ремонтного СТО Застрахованого автомобіля для відновлення останнього, та оскільки відновлення пошкодженого майна (Застрахованого автомобіля) не суперечить ані інтересам вигодонабувача, ані страхувальника за вказаним договором, і Відповідачем не доведено протилежного.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля «ВАЗ», д.р.н. ВН9727АК, Лапушанським А.В., під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено постановою суду (копія міститься у матеріалах справи).

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність Лапушанського А.В., як особи, яка експлуатує автомобіль «ВАЗ», д.р.н. ВН9727АК, на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) № АІ/1044453 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000 грн., франшиза - 10000. Отже, Відповідач є особою на яку вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «ВАЗ», д.р.н. ВН9727АК, на час ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відтак, розмір шкоди (як оціненої так і фактично завданої) та коефіцієнт фізичного зносу Застрахованого автомобіля підлягають доведенню перед судом сторонами спору належними засобами доказування відповідно до статей 32, 34 ГПК України.

Відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395) значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ. Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого Застрахованого автомобіля, виробництва не СНД, копія якого міститься у матеріалах справи, вбачається, що рік випуску автомобіля - 2011, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував 7 років. Таким чином підстав для вирахування зносу в даному випадку не має, та Відповідачем не доведено суду протилежного.

Судом також враховано, що у пункті 7.39 вищезазначеної Методики наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, але матеріали справи не містять доказів, що існують обставини, зазначені у пункті 7.39 Методики, які дають підстави для визначення іншого розміру коефіцієнта фізичного зносу.

Відповідно до рахунку від 10.06.2014 ремонтного СТО Застрахованого автомобіля, вартість відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП становить 5774,80 грн., а відповідно до калькуляції в системі AUDATEX 5773,08 грн., та на підставі них за умовами Договору добровільного страхування Позивачем було розраховано та виплачено страхове відшкодування в розмірі 5249,80 грн.

Також судом досліджено і встановлено, що наведені в рахунку СТО, у калькуляції в системі AUDATEX матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими Застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в довідці ДАІ та фотознімках пошкоджень, і Відповідачем не надано доказів протилежного, а також, як зазначалось вище, перед судом не спростовано належними засобами доказування, що вартість робіт по відновленню Застрахованого автомобіля є необґрунтованою або завищеною. Наявність коефіцієнту фізичного зносу деталей автомобіля Відповідачем перед судом також не доведена.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АІ/1044453 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду, в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50000 грн.), виходячи з вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, з врахуванням не доведення наявності підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу (5774,80 грн.), при цьому в межах суми, право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (5249,80 грн.), за мінусом франшизи (1000 грн.), та отже в сумі 4249,80 грн.

Наведені Відповідачем заперечення проти перерахування Позивачем суми страхового відшкодування включаючи ПДВ судом відхиляються і суд зазначає, що за приписами ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму ПДВ лише у випадку відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), тоді як по даному випадку страхове відшкодування було перераховано на рахунок ремонтного СТО Застрахованого автомобіля.

Також за приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України, саме Відповідач, як особа, яка посилається на певну обставину, а в даному випадку - на відсутність свідоцтва платника ПДВ у ремонтного СТО Застрахованого автомобіля, повинен довести це перед судом, чого Відповідачем зроблено не було, і тому його заперечення в цій частині судом не приймаються. Та обставина, що Позивачем страхове відшкодування було перераховано на СТО після вказаного у рахунку строку його чинності не є обставиною, яка звільняє Відповідача від обов'язку відшкодувати Позивачу виплачене останнім страхове відшкодування, і також не доводить не здійснення Позивачем цього грошового переказу, оскільки платіжне доручення № 116071 від 25.06.2014 про виплату страхового відшкодування було проведено банком, про що міститься відповідна відмітка на ньому.

І всупереч твердженням Відповідача, положення чинного законодавства не ставлять його обов'язок відшкодувати Позивачу виплачене останнім страхове відшкодування від подальшого відновлення на СТО пошкодженого у ДТП Застрахованого автомобіля. Протилежного Відповідачем перед судом не доведено.

Суд зауважує, що Позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не був зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 (справа № 3-165гс14), і відповідно до ст. 111-28 ГПК України вона є обов'язковою до застосування та для всіх судів України.

Разом з цим, із матеріалів справи слідує, що Позивач з метою отримання коштів від Відповідача звернувся до останнього з заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування за вищевказаним полісом. Дана вимога та документи, які необхідні для виплати страхового відшкодування на користь Позивача, були отримані Відповідачем 11.12.2014, отже у Відповідача було достатньо часу для дослідження страхового випадку.

Проте Відповідач, після отримання вищезазначеної заяви та обов'язкового відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» переліку документів, обґрунтованих заперечень до Позивача не висунув та суми страхового відшкодування на користь Позивача також не виплатив. Наведені Відповідачем суду заперечення визнані необґрунтованими з наведених вище підстав. Отже, із огляду на все вищенаведене, заявлені позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на Відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (м. Київ, вул. Саксаганського, 77; ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (м. Київ, вул. Іллінська, 8; ідентифікаційний код 20474912) 4249 (чотири тисячі двісті сорок дев'ять) грн. 80 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.03.2015

Суддя Сташків Р.Б.