КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р. Справа№ 910/21440/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалівського В.О.

за участю представників

від позивача: не з'явилися

від відповідача: Лаврін О.В. - дов. від 21.01.2015 року № 10/00-21

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Фаворит Компані" на рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2014 року

у справі № 910/21440/14 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства „Фаворит Компані" (м. Київ)

до Публічного акціонерного товариства „Банк Форум" (м. Київ)

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство „Фаворит Компані" з позовом до Публічного акціонерного товариства „Банк Форум" про визнання кредитного договору від 12/09/2013 року № 1-0008/13/16-KL між сторонами недійсним.

Рішенням від 11.12.2014 року господарський суд міста Києва у позові відмовив.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду ПрАТ „Фаворит Компані" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2014 року по справі № 910/21440/14 в цілому та прийняти законне та обґрунтоване рішення по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року ПрАТ „Фаворит Компані" було відновлено строк на апеляційне оскарження, його апеляційна скарга була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 910/121440/14 у судовому засіданні за участю представників сторін.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 року склад судової колегії змінювався.

В судове засідання 05.03.2015 року повноважні представники позивача не з'явилися та про причини неявки своїх представників суд не повідомила, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка повноважних представників позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 05.03.2015 року представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував, проте правом, наданим ст. 96 ГПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 12.09.2013 року Приватне акціонерне товариство „Фаворит Компані" (позичальник) та Публічне акціонерне товариство „Банк Форум" (кредитор) уклали кредитний договір № 1-0008/13/16-KL, відповідно до умов якого кредитор відкриває відновлювальну кредитну лінію, в рамках якої надає позичальнику кредитні кошти (надалі - кредит) окремими частинами, надалі - вибірки, на засадах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання, в межах визначеної цим Договором граничної суми (5 000 000 грн.), а позичальник зобов'язується вчасно погашати кредитору заборгованість за кредитом, а також сплачувати на користь кредитора проценти та комісії в розмірі, в строки (терміни) та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За своєю правовою природою укладений сторонами правочин є кредитним договором, який регулюється § 2 Глави 71 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позивач вказував на невідповідність укладеного ним договору положенням ст. 251 ЦК України та ст. 6 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", оскільки, не містить строк дії Договору та порядок припинення дії договору.

У відповідності до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, таким чином при укладенні договору, підписанні додаткових угод, позивач визнавав факт дії договору, що передбачає в свою чергу виконання сторонами протягом такого часу своїх обов'язків відповідно до договору.

П. 10.8 договору від 12.09.2013 року № 1-0008/13/16-KL сторони погодили, що останній набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє до повного остаточного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Окрім того, п. 1.4 договору від 12.09.2013 року № 1-0008/13/16-KL сторони погодили кінцевий термін, до настання якого (включно) здійснюється надання кредиту та має бути повністю погашена заборгованість за кредитом - 11.09.2014 року.

Позивач також вказує на відсутність у договорі від 12.09.2013 року № 1-0008/13/16-KL умов щодо порядку припинення дії договору, як на підставу визнання його недійсним.

Проте, вищевказані твердження позивача не відповідають дійсності, оскільки п. 9.1 оспорюваного договору сторони встановили, що будь-які зміни та/або доповнення до цього договору набирають чинності лише якщо вони будуть оформлені письмово та підписані належним чином уповноваженими представниками сторін, окрім випадків, передбачених договором.

Посилання позивача на відсутність в оспорюваному договорі підтвердження про те, що йому як клієнту надана інформація, передбачена ч. 2 ст. 12 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а саме про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами, - є безпідставним.

Оскільки ч. 2 ст. 12 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" не передбачає зазначення факту надання інформації в самому договорі.

Згідно з пунктом 2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11 вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про, що позивачем не було доведено суду фактів порушення норм цивільного законодавства при укладанні кредитного договору від 12/09/2013 року № 1-0008/13/16-KL.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування рішення господарського суду.

Колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Фаворит Компані" на рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2014 року у справі № 910/21440/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2014 року у справі № 910/21440/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/21440/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун