ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Справа № 905/363/14-908/4361/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Ільїн О.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом - Романенко Я.О., за довіреністю від 11.11.2014р.

відповідача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш", м. Маріуполь, Донецька область (вх. № 437З/1-18)

на рішення господарського суду Запорізької області від 03.12.2014р.

у справі №905/363/14-908/4361/14

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ", м. Дніпропетровськ

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш", м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення суми

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш", м. Маріуполь, Донецька область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ", м. Дніпропетровськ

про стягнення неустойки

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.12.2014р. у справі № 905/363/14-908/4361/14 (суддя Науменко А.О.) первісний позов задоволено; стягнуто з ПАТ "Азовзагальмаш" на користь ТОВ "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ" 473782,48 грн. основного боргу, 11305,88 грн. неустойки, 3316,48 грн. інфляційних втрат, 2609,05 - 3% річних, 9820,28 судового збору.; в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Публічне акціонерне товариство "Азовзагальмаш", м. Маріуполь, Донецька область з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 03.12.2014р. у справі №905/363/14-908/4361/14 в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ПАТ "Азовзагальмаш" скасувати та прийняти в даній частині нове рішення, яким стягнути з ТОВ "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ" на користь ПАТ "Азовзагальмаш" неустойку в розмірі 175963,47 грн.; судові витрати покласти на ТОВ "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ".

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, заявник зазначає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Крім того, вказує, що строк поставки товару починає перебіг з моменту підписання сторонами Додаткової угоди №1, тобто з 22.04.2013р. та сплинув ще 26.08.2013р.

Автоматизованою системою документообігу Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (справу) призначено для розгляду судді-доповідачу Терещенко О.І.

Розпорядженням секретаря судової палати №1 Харківського апеляційного господарського суду для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Ільїн О.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22 січня 2015 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Ільїн О.В.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на "03" березня 2015 року об 11:00 год.

02.03.2015р. на адресу суду від Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що представник не може з'явитися в судове засідання, у зв'язку проведенням антитерористичної операції в Донецькій області. (вх.№3427).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.03.2015р. розгляд справи відкладено на 24.03.2015р., у зв'язку з задоволенням клопотання позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом про продовження строку розгляду справи та її відкладення.

03.03.2015р. на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. (вх.№3529).

Представник позивача за первісним позовом заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без змін.

Представник ПАТ "Азовзагальмаш" в судове засідання не з'явився, на адресу суду 24.03.2015р. надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, у зв'язку з проведенням антитерорстичної операції у Донецькій області. (вх.№4781).

Враховуючи, що відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за його відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ТОВ "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ", перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

24.04.2013р. ТОВ "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ" (постачальник) та ПАТ "Азовзагальмаш" (покупець) укладено договір № ПСН-04955/060-13, відповідно до умов п. 1.1 якого в редакції протоколу розбіжностей від 25.04.2013 р., постачальник зобов'язується поставити мотор-редуктори, привідну електроніку та запасні частини до них виробництва концерну SEW-EURODRIVE Gmbh, Германія, а покупець прийняти та оплатити товар згідно специфікації № 1.

Додатковою угодою від 22.04.2013р., сторони домовились включити до договору № ПСН-04955/060-13 специфікацію № 2 на поставку обладнання: планетарну ступінь у зборі для редуктора 2D-Н3НSF587-2D4350 у кількості 2 шт. на загальну суму 676782,48 грн.

Пунктом 12.1 договору № ПСН-04955/060-13 передбачено, що договір набирає чинності з моменту укладення його сторонами і діє до 31.12.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив, а відповідач прийняв товар - планетарну ступінь у зборі для редуктора 2D-H3HSF587-2D4350 у кількості 2 шт. на загальну суму 676782,48 грн., що підтверджується видатковою накладною від 18.10.2013р. №843.

Відповідачем зазначений товар отримано без зауважень, що підтверджується видатковою накладною від 18.10.2013р. №843, товарно-транспортною накладною від 18.10.2013р., на яких містяться підписи та відбитки штампів відповідача та довіреністю на отримання матеріальних цінностей від 18.10.2013р. №4840.

Відповідачем порушено своє зобов'язання з оплати вартості товару та сплачено вартість товару лише частково, а саме 203 000,00 грн.

Зазначене вище стало підставою для звернення позивача за первісним позовом до господарського суду Запорізької області з позовом, в якій останній просив стягнути з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ТОВ «СЄВ-ЄВРОДРАЙВ» 473 782,48 грн. основного боргу, 11 305,88 грн. штрафних санкцій, 3 316,48 грн. інфляційних втрат, 2 609,05 грн. процентів за користування чужими коштами.

03.12.2014р. господарським судом Запорізької області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як зазначено в частині 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось вище, між сторонами укладений договір від 24.04.2013р. № ПСН-04955/060-13.

На виконання умов договору, укладеного між сторонами у даній справі, 18.10.2013р., позивач здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 676782,48 грн.

Матеріали справи містять копію видаткової накладної, а саме від 18.10.2013р. №843 на загальну суму 676782,48 грн., яка є первинним документом , в розумінні ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та абз. 2 ч. ст. 207 Цивільного кодексу України, оскільки містить підписи сторін та скріплена їх печатками, відповідно до вимог діючого законодавства України.

Крім того, в матеріалах справи містяться копії товарно-транспортної накладної від 18.10.2013р. та довіреністі на отримання матеріальних цінностей від 18.10.2013р. №4840.

А отже, місцевим господарським судом вірно встановлено та видатковою накладною підтверджено, що позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме поставив відповідачу товар на суму 676782,48 грн., проте відповідач в порушення норм чинного законодавства України та договору поставки неналежним чином виконав свої зобов'язання, а саме сплатив вартість товару лише частково в сумі 203 000,00 грн. попередньої оплати, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 473 782,48 грн.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що сплата виготовленого та поставленого товару здійснюється в національній валюті України шляхом переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на протязі 15 календарних днів з моменту поставки товару на склад, що підтверджується штампом покупця у ТТН. За згодою сторін можливі інші форми розрахунків, які не суперечать законодавству України.

Отже, умовами договору встановлено, що відповідач повинен був сплатити позивачу повну вартість зазначеного товару не пізніше 02.11.2013р., проте відповідачем порушено своє зобов'язання та сплачено 203 000,00 грн. попередньої оплати 12.06.2013р.

Місцевим господарським судом встановлено та матеріалами справи підтверджується факт поставки товару за договором та наявність основної заборгованості за поставлений товар.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом, як під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не надано доказів сплати заборгованості у сумі 473 782,48 грн.

Крім того, позивачем за первісним позовом до стягнення з відповідача за неналежне виконання зобов'язання нараховано 11305,88 грн. пені за період з 03.11.2013р. по 08.01.2014р.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами статті 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно з вимогами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено в п.10.4 договору, у разі несвоєчасної оплати вартості товару, у відповідності до п.7.1, покупець сплачує штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого товару за кожний день прострочення.

Отже, стягнення пені у разі неналежного виконання взятих на себе зобов'язань відповідачем, передбачено умовами укладеного сторонами договору та узгоджується з приписами чинного законодавства.

Крім того, як встановлено в частині 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Колегія суддів, перевіривши правильність наданого позивачем за первісним позовом розрахунку, погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що розмір пені не перевищує подвійної облікової ставки НБУ та шестимісячного періоду нарахування.

Також, позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом 3% річних у сумі 2609,05 грн. за період з 03.11.2013р. по 08.01.2014р. та інфляційних втрат у сумі 3316,48 грн. за період з листопада по грудень 2013 року.

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, як встановлено в п.1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», з урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача за первісним позовом за неналежне виконання зобов'язання 3% річних у сумі - 2609,05 грн. та інфляційних втрат у сумі 3316,48грн.

Щодо відмови місцевого господарського суду у задоволенні заяви відповідача за первісним позовом про відстрочку виконання судового рішення, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідно до п.6 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно ч.1 ст.121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Розстрочити виконання рішення господарський суд може лише в виняткових випадках, коли є достатньо доказів того, що у сторін з поважних причини немає можливості виконати рішення у встановлений строк чи встановленим способом.

Колегія суддів зазначає, що наведені відповідачем за первісним позовом підстави для розстрочення виконання судового рішення, зокрема, тяжкий фінансовий стан, не є тією виключною обставиною, в розумінні ст. 121 ГПК України, які давали підстави для розстрочення виконання судового рішення, оскільки важке фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від нього обставин.

Також, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, про те, що зобов'язання відповідача за первісним позовом прострочено вже більше року, відстрочення судового рішення ще на 1 рік призведе до невиправданого затягування виконання рішення суду.

Доводи апелянта про те, що строк поставки товару починає перебіг з моменту підписання сторонами Додаткової угоди №1, тобто з 22.04.2013р. не приймаються колегією суддів, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 251 Цивільного кодексу України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Пунктом 5 додаткової угоди № 1 від 22.04.2013 р. до договору № ПСН-04955/060-13 передбачено, що строк поставки - протягом 16-18 тижнів.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що зазначеним пунктом не передбачено з якої календарної дати або з моменту настання якої події починає перебіг цей строк.

Таким чином, у додатковій угоді № 1 від 22.04.2013р. встановлено тривалість строку поставки, але не встановлено дату, з якої він починає свій перебіг (відлік).

Отже, умовами п. 5 додаткової угоди № 1 від 22.04.2013 р. строк поставки не був визначений, а була визначена лише його тривалість без вказівки на початок його перебігу.

З огляду на викладене, наведене у зустрічному позові обчислення строку поставки від дати підписання додаткової угоди № 1 від 22.04.2013 р. не відповідає змісту цієї додаткової угоди, та є довільним тлумаченням ПАТ "Азовзагальмаш" змісту правочину.

Крім того, п. 5.1 договору № ПСН-04955/060-13 передбачено, що поставка товару здійснюється протягом 50 календарних днів від дати отримання гарантійного листа покупця за підписом компетентної особи та засвідченого круглою печаткою підприємства, якщо інше не зазначено у специфікаціях на конкретну поставку. Для розміщення замовлення достатньо факсимільної копії гарантійного листа. При цьому оригінал листа має бути переданий постачальнику протягом 14 календарних днів з дати оформлення даного листа. В іншому випадку постачальник має право затримати відвантаження виготовленого товару, що не буде вважатися простроченням поставки товару.

Отже, оскільки специфікацією передбачено тривалість строку поставки, але не початок його перебігу, слід виходити з положень п. 5.1 договору № ПСН-04955/060-13, тобто вважати початком перебігу строку поставки дату отримання ТОВ "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ" гарантійного листа від ПАТ "Азовзагальмаш".

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Азовзагальмаш" не надало доказів вручення такого гарантійного листа ані у вигляді факсимільної копії, ані у вигляді оригіналу.

Лист позивача за зустрічним позовом з проханням поставити товар не може вважатися гарантійним листом в розумінні п.5.1 договору, оскільки будь-які гарантійні зобов'язання в ньому не зазначені.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази початку перебігу строку поставки, тому будь-яка затримка товару не може вважатися простроченням.

Посилання ТОВ "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ" на встановлення строку поставки відповідно до рахунка-фактури № 53004406/587 від 14.06.2013 р., в якому зазначено строк поставки - 16-18 тижнів від дати отримання 30 % попередньої оплати за товар, внаслідок його оплати платіжним дорученням від № 551132 від 12.06.2013 р. є необґрунтованими, оскільки платіжне доручення № 551132 датовано пізніше (12.06.2013 р.), ніж сам рахунок (14.06.2013 р.), платіжне доручення не містить посилання на рахунок № 53004406/587.

Відтак, письмове погодження строку поставки товару за рахунком-фактурою № 53004406/587 не відбулось.

ПАТ "Азовзагальмаш" не надало доказів погодження сторонами дати початку перебігу строку поставки товару.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом не доведено порушення ТОВ "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ" строку поставки товару, оскільки додатковою угодою № 1 від 22.04.2013 р. до договору № ПСН-04955/060-13 дата початку перебігу строку поставки товару визначена не була, а п. 5.1 договору № ПСН-04955/060-13 не застосовується через відсутність доказів вручення оригіналу гарантійного листа, строк поставки за рахунком № 53004406/587 письмово погоджений покупцем не був.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем за зустрічним позовом не заявлено заперечень з приводу порушення строку поставки товару.

Таким чином, твердження апелянта не приймаються колегією суддів апеляційної інстанції, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Азовзагальмаш" жодного разу не звернулося до ТОВ "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ" з приводу прострочення поставки товару та поставка була прийнята ним без жодних зауважень, хоча п.п. 10.3.1 договору сторони погодили право покупця відмовитися від отримання товару взагалі.

Підсумовуючи наведене вище, позивачем за зустрічним позовом прийнято зобов'язання від відповідача за зустрічним позовом, що в свою чергу підтверджує належний факт поставки товару.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського суду.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш", м. Маріуполь, Донецька область слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш", м. Маріуполь, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 03.12.2014р. у справі №905/363/14-908/4361/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 25.03.2015р.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Ільїн О.В.