ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р. Справа № 911/238/15

Господарський суд Київської області в складі судді Скутельника П.Ф., при секретарі Жилі Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 911/238/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "УЧБОВО-МЕТОДИЧНИЙ ЦЕНТР СЛУЖБА ОХОРОНИ СТЕЛС", ідентифікаційний код: 25660921, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 7,

до товариства з обмеженою відповідальністю "АНТОР-ЕКСПО", ідентифікаційний код: 31425352, місцезнаходження: 03027, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Новосілки, вул. Садова, буд. 6,

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: Спаський В.І., який діє на підставі довіреності від 30.12.2014 року №01;

від відповідача: не з'явився, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

товариство з обмеженою відповідальністю "УЧБОВО-МЕТОДИЧНИЙ ЦЕНТР СЛУЖБА ОХОРОНИ СТЕЛС" (далі за текстом: Позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "АНТОР-ЕКСПО" (далі за текстом: Відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з охорони від 17.04.2014 року № 40-05/14ФО у вигляді основного боргу у сумі 38 056,44 грн. (тридцять вісім тисяч п'ятдесят шість гривень 44 коп.), пені у сумі 1 258,77 грн. (одна тисяча двісті п'ятдесят вісім гривень 77 коп.), трьох процентів річних у сумі 154,60 грн. (сто п'ятдесят чотири гривні 60 коп.) та інфляційних втрат у сумі 115,65 грн. (сто п'ятнадцять гривень 65 коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що Відповідач не виконав належним чином зобов'язання за договором про надання послуг з охорони від 17.04.2014 року № 40-05/14ФО з повної та своєчасної оплати наданих Позивачем послуг, у зв'язку з чим за Відповідачем утворилась заборгованість у вигляді основного боргу у сумі 38 056,44 грн. (тридцять вісім тисяч п'ятдесят шість гривень 44 коп.), пені у сумі 1 258,77 грн. (одна тисяча двісті п'ятдесят вісім гривень 77 коп.), трьох процентів річних у сумі 154,60 грн. (сто п'ятдесят чотири гривні 60 коп.) та інфляційних втрат у сумі 115,65 грн. (сто п'ятнадцять гривень 65 коп.).

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.01.2015 року порушено провадження у справі № 911/238/15, розгляд якої призначено на 02.03.2015 року.

27.02.2015 року через відділ діловодства господарського суду Київської області від Позивача надійшла заява від 26.02.2015 року №11 (вх. №4392/15 від 27.02.2015 року) з доданими документами.

02.03.2015 року через відділ діловодства господарського суду Київської області від адвоката Сторожук О.С. надійшло клопотання про відкладення судового засідання від 02.03.2015 року б/н (вх. №4538/15 від 02.03.2015 року), у якому адвокат Сторожук О.С. просить відкласти судове засідання у справі №911/238/15 призначене на 16.30 год. 02.03.2015 року.

02.03.2015 року в судове засідання з'явився представник Позивача, який виконав вимоги ухвали суду від 29.01.2015 року, надав пояснення по справі, позов підтримав та просив задовольнити. Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, Відповідач про причини нез'явлення представника суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 29.01.2015 року не виконав, витребувані судом докази не подав.

Як встановлено судом, від адвоката Сторожук О.С. надійшло клопотання про відкладення судового засідання від 02.03.2015 року б/н, у якому адвокат Сторожук О.С. просить відкласти судове засідання у справі №911/238/15 призначене на 16.30 год. 02.03.2015 року, обґрунтовуючи це тим, що адвокат Сторожук О.С. не може прийняти участь у судовому засіданні 02.03.2015 року та тим, що відповідач не може забезпечити явку свого представника та не має інших юристів.

Дослідивши вказане клопотання про відкладення судового засідання від 02.03.2015 року б/н, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом.

Отже, положеннями ч. 2 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України закріплено право сторін у справі на заявлення клопотань.

Як встановлено судом, адвокат Сторожук О.С. не є учасником судового процесу у справі, а отже не є належним суб'єктом, який наділений правом на заявлення клопотань чи подання заяв у справі.

Разом з тим, з клопотання про відкладення судового засідання від 02.03.2015 року б/н вбачається, що вказане клопотання подано адвокатом Сторожук О.С. від імені Відповідача, оскільки адвокат Сторожук О.С. посилається на те, що відповідач не може забезпечити явку свого представника та не має інших юристів.

Частинами 1, 3, 7 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України визначено, що справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності). Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордеру обов'язково додається витяг з договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

Дослідивши клопотання про відкладення судового засідання від 02.03.2015 року б/н, судом встановлено, що адвокатом Сторожук О.С. не надано суду жодних належних доказів на підтвердження наявності повноважень на підписання клопотання від імені Відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що клопотання про відкладення судового засідання від 02.03.2015 року б/н підписане неуповноваженою особою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо: позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

За таких обставин, клопотання адвоката Сторожук О.С. про відкладення судового засідання від 02.03.2015 року б/н підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу Р 01 8 (вх. №2983/15 від 12.02.2015 року), Відповідач отримав ухвалу господарського суду Київської області від 29.01.2015 року про порушення провадження у справі 06.02.2015 року.

Беручи до уваги викладене, а також те, що Відповідач належним чином повідомлений про подання до суду позову та час і місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу Р 01 8, суд дійшов висновку про те, що Відповідач був належним чином завчасно повідомлений про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Незважаючи на те, що Відповідач був обізнаний про час та місце розгляду справи, витребуваних судом доказів, зокрема, відзиву на позовну заяву не подав; про причини неподання витребуваних судом доказів не повідомив.

Оскільки Відповідач про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, доказів, на які він посилався би, як на підставу для відмови в задоволенні позову, суду не надав, то відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, з'ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

17.04.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "УЧБОВО-МЕТОДИЧНИЙ ЦЕНТР СЛУЖБА ОХОРОНИ СТЕЛС" (виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "АНТОР-ЕКСПО" (замовник) укладено договір про надання послуг з охорони від 17.04.2014 року № 40-05/14ФО (надалі за текстом: Договір), згідно п. 1.1. якого виконавець надає замовнику послуги з охорони об'єкту, визначеного цим договором, а замовник приймає надані послуги та оплачує їх відповідно до умов цього договору. Об'єкт: 1) Зона відпочинку на території Парку Дружби Народів, на земельній ділянці площею 0,58 га; 2) пасажирський теплоход «Кристал»; 3) дебаркадер (стоянковий) «Д-260», що знаходяться за адресою: м. Київ, парку Дружби Народів, урочище Чорторий.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Договору, сторони домовились, що місячна вартість наданих послуг розраховується відповідно до додатку №1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною та є обов'язковим для виконання сторонами. Замовник на підставі виставленого виконавцем рахунку до 5 числа кожного місяця сплачує виконавцю авансовий платіж у розмірі 50% від вартості охоронних послуг за місяць, у розрахунковому місяці. Остаточний розрахунок за місяць здійснюється замовником на підставі виставленого виконавцем рахунку, але в будь-якому разі не пізніше 5 числа місяця, що йде за звітним.

Пунктом 4.5. Договору визначено, що по закінченні звітного місяця, але не пізніше 5 числа місяця, що йде за звітним сторони підписують акт прийому передачі наданих послуг. Послуги вважаються прийнятими, якщо: замовник підписав акт приймання-передачі наданих послуг; замовник не повідомив виконавця про неприйняття послуг протягом 2 календарних днів з моменту отримання акту приймання-передачі наданих послуг.

Згідно п. 4.7. Договору, сторони домовились, що остаточна вартість наданих послуг визначається актами прийому-передачі наданих послуг.

Договором у п. 5.6. визначено, що у випадку затримки платежів, передбачених розділом 4 цього договору, замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в цей період, від суми затриманого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 10.1. Договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з 13 год. 00 хв. 17 травня 2014 року та діє до 13 год. 00 хв. 16.05.2015 року.

Як встановлено судом, Позивач та Відповідач у додатку №1 визначили вартість охоронних послуг за 7 календарних днів, яка складає 3 793,44 грн.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, Позивачем на виконання умов Договору виставлено для оплати Відповідач рахунки на оплату №31 від 19.05.2014 року, №32 від 29.05.2014 року, №76 від 04.07.2014 року, №98 від 01.08.2014 року, №123 від 26.08.2014 року, №145 від 01.10.2014 року, №170 від 03.11.2014 року, №196 від 03.12.2014 року на загальну суму 121 806,14 грн.

Позивачем та Відповідачем за період з травня 2014 року по жовтень 2014 року підписано акти надання послуг №82 від 31.05.2014 року, №82 від 30.06.2014 року, №161 від 31.07.2014 року, №181 від 31.08.2014 року, №215 від 30.09.2014 року, №247 від 31.10.2014 року, згідно яких Позивачем надано охоронні послуги на загальну суму 88 749,02 грн.

Судом встановлено, що Позивачем підписано та надіслано на адресу Відповідача акти надання послуг №284 від 30.11.2014 року та № 323 від 31.12.2014 року, згідно яких загальна вартість послуг з охорони складає 33 057,12 грн. Факт надіслання Відповідачу вказаних актів підтверджується описом вкладення у цінний лист на ім'я ТОВ "АНТОР-ЕКСПО" та фіскальним чеком від 11.12.2014 року №6346, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Як визначено сторонами у п. 4.5. Договору, послуги вважаються прийнятими, якщо: замовник підписав акт приймання-передачі наданих послуг; замовник не повідомив виконавця про неприйняття послуг протягом 2 календарних днів з моменту отримання акту приймання-передачі наданих послуг.

Таким чином, враховуючи те, що акти надання послуг №284 від 30.11.2014 року та № 323 від 31.12.2014 року надіслані Позивачем на адресу Відповідача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист на ім'я ТОВ "АНТОР-ЕКСПО" та фіскальним чеком від 11.12.2014 року №6346, зважаючи на відсутність заперечень Відповідача щодо підписання актів надання послуг, суд дійшов висновку про те, що в силу положень п. 4.5. Договору, послуги за вказаними актами вважаються прийнятими Відповідачем у повному обсязі.

Жодних доказів незгоди з якістю, вартістю та обсягом послуг згідно актів надання послуг №82 від 31.05.2014 року, №82 від 30.06.2014 року, №161 від 31.07.2014 року, №181 від 31.08.2014 року, №215 від 30.09.2014 року, №247 від 31.10.2014 року, №284 від 30.11.2014 року та № 323 від 31.12.2014 року Відповідачем не надано.

На підставі викладеного, судом встановлено, що Позивачем надано, а Відповідачем прийнято послуги з охорони згідно актів надання послуг №82 від 31.05.2014 року, №82 від 30.06.2014 року, №161 від 31.07.2014 року, №181 від 31.08.2014 року, №215 від 30.09.2014 року, №247 від 31.10.2014 року, №284 від 30.11.2014 року та № 323 від 31.12.2014 року на загальну суму 121 806,14 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що Позивачем належним чином виконано зобов'язання за договором про надання послуг з охорони від 17.04.2014 року № 40-05/14ФО.

Позивач зазначає, що Відповідач належним чином не виконав зобов'язань за Договором щодо повної та своєчасної оплати наданих Позивачем послуг згідно актів надання послуг №82 від 31.05.2014 року, №82 від 30.06.2014 року, №161 від 31.07.2014 року, №181 від 31.08.2014 року, №215 від 30.09.2014 року, №247 від 31.10.2014 року, №284 від 30.11.2014 року та № 323 від 31.12.2014 року, оплативши надані послуги частково у сумі 83 749,70 грн., що підтверджується копією банківської виписки по рахунку №4400 за період з 01.05.2014 року по 19.01.2015 року, у зв'язку з чим за Відповідачем наявна заборгованість у сумі 38 056,44 грн.

З огляду на те, що Відповідачем належним чином не було виконано зобов'язання за Договором, то на адресу останнього Позивачем в порядку досудового врегулювання спору, встановленого ст. 222 Господарського кодексу України та ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, направлено претензію від 10.12.2014 року №27, у якій Позивач повідомляв, що заборгованість Відповідача за послуги охорони у травні-листопаді 2014 року складає 26 256,92 грн. та Відповідач не сплатив аванс за послуги охорони за грудень 2014 року у сумі 16 799,52 грн., у зв'язку з чим Позивач вимагав перерахувати до 31.12.2014 року борг за послуги охорони на його поточний рахунок.

Проте, як вказує Позивач, Відповідач на претензію від 10.12.2014 року №27 відповіді не надав, заборгованість за Договором у повному обсязі не сплатив.

Разом з тим, ухвалою від 29.01.2015 року суд зобов'язував Відповідача подати належні докази виконання Відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг з охорони від 17.04.2014 року № 40-05/14ФО. Проте, Відповідач вказаних вимог суду не виконав та не надав суду належних доказів виконання Відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг з охорони від 17.04.2014 року № 40-05/14ФО в частині повної та своєчасної оплати наданих йому послуг; про існування обставин, що перешкоджають наданню витребуваних судом доказів не повідомив, хоча і був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Детально дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні докази сплати Відповідачем заборгованості за Договором у вигляді основного боргу у сумі 38 056,44 грн.

Таким чином, внаслідок порушення Відповідачем положень п.п. 1.1, 4.2. Договору та ст.ст. 526, 530, 629, 903 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, у зв'язку з тим, що Відповідач належним чином не виконав зобов'язань за Договором з повної оплати наданих Позивачем послуг, за Відповідачем перед Позивачем наявна заборгованість у вигляді основного боргу у сумі 38 056,44 грн.

За несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з повної оплати наданих послуг Позивач просить стягнути з Відповідача пеню, передбачену п. 5.6. Договору, за загальний період з 01.11.2014 року по 20.01.2015 року у сумі 1 258,77 грн.

Господарський кодекс України у ст. 216 передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 10 січня 2002 року за N 2921-III у ст.ст. 1, 3 встановлює, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільний кодекс України у ст. 612 передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії Відповідача є порушенням договірних зобов'язань, тому Відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, внаслідок чого є підстави для застосування встановленої законом та Договором відповідальності.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230, 231 Господарського кодексу України, п. 5.6. Договору Позивачем Відповідачу нараховано пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з оплати наданих Позивачем послуг за загальний період з 01.11.2014 року по 20.01.2015 року у сумі 1 258,77 грн.

З метою дослідження правильності визначення Позивачем суми пені, здійснивши перерахунок пені за відповідні періоди прострочення виконання Відповідачем грошового зобов'язання за Договором в межах позовних вимог, судом встановлено, що сума пені за заявлені Позивачем періоди складає 1 386,34 грн., проте, Позивачам заявлено до стягнення з Відповідача пеню у сумі 1 258,77 грн.

Належних доказів виконання Відповідачем зобов'язань за Договором щодо оплати наданих послуг, які б спростовували вірність розрахунку пені, Відповідачем суду не надано. Доказів сплати Відповідачем вказаної суми пені перед Позивачем не надано.

Поряд з цим, Позивач, за прострочення виконання Відповідачем грошового зобов'язання за Договором, просить суд стягнути з Відповідача три проценти річних у сумі 154,60 грн. та інфляційні втрати у сумі 115,65 грн. за загальний період з 01.11.2014 року по 20.01.2015 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.абз. 2, 3 п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіркою правильності визначення Позивачем вищевказаних сум трьох процентів річних та інфляційних втрат, здійснивши перерахунок вказаних сум за вірні періоди в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що сума трьох процентів річних у розмірі 154,60 грн. визначена Позивачем вірно і обґрунтовано; сума інфляційних втрат складає 2 382,72 грн., проте, Позивачам заявлено до стягнення з Відповідача інфляційні втрати у сумі 115,65 грн.

Доказів виконання Відповідачем зобов'язань за Договором щодо оплати наданих послуг, які б спростовували вірність розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат, Відповідачем суду не надано. Доказів сплати Відповідачем вказаних сум трьох процентів річних та інфляційних втрат перед Позивачем не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Позивач довів суду та Відповідач не спростував належними і допустимими доказами те, що у Відповідача перед Позивачем наявна заборгованість за договором про надання послуг з охорони від 17.04.2014 року № 40-05/14ФО у вигляді основного боргу у сумі 38 056,44 грн. (тридцять вісім тисяч п'ятдесят шість гривень 44 коп.), пені у сумі 1 258,77 грн. (одна тисяча двісті п'ятдесят вісім гривень 77 коп.), трьох процентів річних у сумі 154,60 грн. (сто п'ятдесят чотири гривні 60 коп.) та інфляційних втрат у сумі 115,65 грн. (сто п'ятнадцять гривень 65 коп.).

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості за договором про надання послуг з охорони від 17.04.2014 року № 40-05/14ФО у вигляді основного боргу у сумі 38 056,44 грн. (тридцять вісім тисяч п'ятдесят шість гривень 44 коп.), пені у сумі 1 258,77 грн. (одна тисяча двісті п'ятдесят вісім гривень 77 коп.), трьох процентів річних у сумі 154,60 грн. (сто п'ятдесят чотири гривні 60 коп.) та інфляційних втрат у сумі 115,65 грн. (сто п'ятнадцять гривень 65 коп.) є обґрунтованими та доведеними за допомогою належних і допустимих доказів, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс України у ст. 36 встановлює, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що копії документів, які знаходяться в матеріалах справи та надавались суду Позивачем у справі в якості доказів, є належними та допустимими письмовими доказами, які стосуються предмету спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Надані Позивачем докази не спростовані, та не заперечувались Відповідачем протягом розгляду справи.

Поряд з цим, Позивач просить суд покласти на Відповідача судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору у сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.), відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на Відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "УЧБОВО-МЕТОДИЧНИЙ ЦЕНТР СЛУЖБА ОХОРОНИ СТЕЛС" до товариства з обмеженою відповідальністю "АНТОР-ЕКСПО" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, - задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АНТОР-ЕКСПО", ідентифікаційний код: 31425352, місцезнаходження: 03027, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Новосілки, вул. Садова, буд. 6, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "УЧБОВО-МЕТОДИЧНИЙ ЦЕНТР СЛУЖБА ОХОРОНИ СТЕЛС", ідентифікаційний код: 25660921, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 7, заборгованість за договором про надання послуг з охорони від 17.04.2014 року № 40-05/14ФО у вигляді основного боргу у сумі 38 056,44 грн. (тридцять вісім тисяч п'ятдесят шість гривень 44 коп.), пені у сумі 1 258,77 грн. (одна тисяча двісті п'ятдесят вісім гривень 77 коп.), трьох процентів річних у сумі 154,60 грн. (сто п'ятдесят чотири гривні 60 коп.), інфляційних втрат у сумі 115,65 грн. (сто п'ятнадцять гривень 65 коп.) та судовий збір у сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя П.Ф. Скутельник

Повний текст рішення складено та підписано 10 березня 2015 року