ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Справа № 922/5337/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників сторін:

позивач - Клименко Н.С.;

відповідач - Жукова Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1000 Х/1-35) на рішення господарського суду Харківської області від 19 січня 2015 року по справі №922/5337/14

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" ДП "НАЕК "Енергоатом", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут "Техностандарт", м. Харків

про стягнення 253 548,66 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 19 січня 2015 року по справі №922/5337/14 (суддя Бринцев О.В.) у позові відмовлено повністю.

Позивач з рішенням не погодився, звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків, яких дійшов суд обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на скаргу відповідач просить у задоволенні скарги відмовити.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача і відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу у відповідності до вимог ст. 101 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом під час прийняття рішення, між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки від 17.05.2013 № 11-16-1-13-1115 (Договір).

Згідно із п. 1.1 Договору постачальник зобов'язався в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити запасні частини до турбін, виробництва ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод", Україна (продукція) для ВП "Рівненська АЕС" та ВП "Хмельницька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов'язався в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура і ціни зазначені в специфікаціях (далі - специфікації), які є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 3.1 Договору зазначено, що сума договору становить 1.699.651,20 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору строк поставки продукції зазначений в специфікаціях. Згідно із специфікаціями № 1, 2 до Договору термін поставки - протягом 6 місяців з дати укладання Договору (до 18.11.2013).

Позивачем 09.07.2013 року було повідомлено про необхідність "призупинення" виготовлення запасних частин за договором поставки від 17.05.2013 № 11-16-1-13-1115 до затвердження рішення про визнання контрагента підприємства - виробника продукції (АТ "Полтавський турбомеханічний завод") корпоративним постачальником ДП НАЕК "Енергоатом" (факсограма від 09.07.2013 р. вих. № 041-29/ф-2215)

Відповідно до внутрішніх нормативних документів ДП НАЕК "Енергоатом" 01.10.2013 року було ухвалено рішення №РШ-П 0.46.100-13 про затвердження виробника продукції - АТ "Полтавський турбомеханічний завод", у якості постачальника ДП НАЕК "Енергоатом" з правом виготовлення запчастин до турбіни К-100-60/3000. (факсограма від 06.11.2013 р. № 041-29/ф-3583).

Відповідно до внутрішніх комунікацій позивач, 19.11.2013 року листами №9874/42 (до Хмельницької АЕС) та № 9875/42 (до Рівненської АЕС), звернувся із запитом про можливість перенесення строків постачання продукції за договором поставки.

Відокремленим підрозділом Хмельницька АЕС 27.11.2013 року було узгоджено перенесення строків постачання продукції за вказаним договором до 30.12.2013 року (№61-9027 від 27.11.2013р.) та 20.11.2013 р. відокремленим підрозділом Рівненська АЕС, було узгоджено перенесення строків постачання продукції за вказаним договором до 30.12.2013 р. (№ 041- 29/Ф-3727 від 20.11.2013 р.).

У зв'язку з тим, що мало місце зупинення виготовлення продукції з ініціативи позивача (більше ніж два місяці) - а строки виготовлення продукції, крім іншого, передбачають необхідність дотримання технології виробництва продукції, відповідач звернувся до позивача щодо відстрочення термінів постачання продукції у частині (лист від 25.12.2013 р. вих. № 716-735).

Позивач 27.12.2013 року листом №11292/42 звернувся до відокремленого підрозділу Рівненська АЕС, про можливість перенесення строків постачання продукції за вказаним договором.

Відокремленим підрозділом Рівненська АЕС 27.12.2013 року було узгоджено перенесення строків постачання продукції за вказаним договором до 28.02.2014 року (факсограма № 041-29/Ф-4221 від 27.12.2013 р.).

Позивач ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" ДП "НАЕК "Енергоатом" листом №11356/42 від 30.12.2013 року повідомила відповідача ПАТ "НДІ Техностандарт" про пролонгацію терміну дії договору поставки від 17.05.2013 року №11-16-1-13-1115 до 31.03.2014 року.

Відповідно до видаткових накладних №НТ - 0000070 від 25.12.2013 (на суму 349.944 грн. 00 коп.), №НТ - 0000071 від 26.12.2013 (на суму - 215.251 грн. 20 коп.), № НТ - 0000009 від 26.02.2014 (на суму - 1.134.456 грн. 00 коп.) постачальником здійснено поставку продукції за договором на загальну суму 1.699.651,20 грн.

Пунктом 7.2. Договору установлено, що за порушення строку поставки продукції за договором постачальник зобов'язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення, але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції; за прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про прострочення відповідачем поставки продукції за договором

- за видатковою накладною №НТ-0000070 від 25.12.2013: 37 календарних днів з 19.11.2013 -25.12.2013;

- за видаткової накладної №НТ-0000071 від 26.12.2013: 38 календарних днів з 19.11.2013 - 26.12.2013;

- та за видатковою накладною №НТ-0000009 від 26.02.2014: 100 календарних днів з 19.11.2013 - 26.02.2014.

Це на думку позивача свідчить про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку шляхом стягнення з відповідача відповідних сум пені і штрафу.

Проаналізувавши рішення суду на предмет відповідності законодавчим нормам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 216 Цивільного кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Судом встановлено, що з ініціативи позивача строк виконання зобов'язань відповідача було змінено і зобов'язання виконані ним в межах цього нового, зміненого строку.

Так, листом від 30.12.2013 року №11356/42 позивач повідомив відповідача про пролонгацію договору до 31.03.2014 року.

При цьому, зі змісту цього листа, зі змісту листа відповідача від 27.12.2013 року №724-733, а також зі змісту іншого листування з приводу строків виконання зобов'язань за договором поставки від 17.05.2013 року №11-16-1-13-1115, що є в матеріалах справи, вбачається, що в даному разі сторонами змінено саме строк поставки продукції, а не лише строк дії договору, визначений пунктом 10.1.

Даного висновку суд попередньої інстанції дійшов, виходячи з наступного.

У листі відповідача від 27.12.2013 року №724-733 і в листі позивача від 30.12.2013 року №11356/42 фактичною підставою для прийняття рішення про продовження строку дії Договору вказується саме на необхідність перенесення строків виконання зобов'язань сторін (постачальника), а не про формальне продовження строків дії Договору.

Більш того, в інших листах , які передували листу в якому остаточно визначено відповідну дату (від 30.12.2013р. №11356/42) прямо йдеться про погодження саме термінів постачання продукції.

Окрім того, і в листі відповідача від 27.12.2013 року №724-733 і в листі позивача від 30.12.2013 року №11356/42 правовою підставою для прийняття рішення про продовження строку дії Договору вказується в т.ч. ст. 653 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень частини 1 цієї статті у разі зміни Договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Тобто, відповідно названої норми пролонгація договору автоматично означає пролонгацію строків виконання зобов'язань на ним.

Суд попередньої інстанції у рішенні зазначив, що він критично оцінює посилання позивача на п.12.1. Договору, згідно якого додаткові угоди та додатки до Договору є його невід'ємною частиною і мають юридичну силу за умови укладення їх у письмовій формі, підписання їх повноважними особами і скріплення печатками обох сторін.

В даному разі обидві сторони в листах про зміну строків договору (листи від 27.12.2013р. №724-733 та від 30.12.2013 р. №11356/42) вказали, що ці листи є невід'ємною частиною договору поставки від 17.05.2013 року №11-16-1-13-1115.

Обидва листа складені у письмовій формі, підписані повноважними представниками сторін і їх підписи скріплені печатками.

Згідно ч.1 ст.181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Тому, суд дійшов висновку про те, що в даному разі з боку відповідача відсутнє порушення зобов'язання, адже постачання продукції здійснено в межах строку виконання зобов'язань визначеного сторонами (до 31.03.2014 р.).

А тому, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення неустойки за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань не знайшов.

Відмовляючи в позові з цих підстав суд також зазначив наступне.

Навіть у разі якщо вважати, що сторонами було змінено не строк виконання зобов'язань відповідача, а лише строк дії Договору, то все одно підстав для стягнення неустойки в даному випадку немає.

Згідно ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

З матеріалів, наданих відповідачем, вбачається, що особою, винною у перенесенні строків поставки продукції є не відповідач і не його контрагенти, а позивач.

Так, саме з боку позивача виходила ініціатива про "призупинення" виготовлення продукції до затвердження рішення про визнання ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод" корпоративним постачальником ДП НАЕК "Енергоатом".

Такі обставини свідчать, що неможливість виготовлення продукції у цей первісно визначений Договором строк знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв'язку з діями/бездіяльністю позивача, а не з діями відповідача чи його контрагентів.

Необхідність доробки кришки парової коробки, на що в т.ч. вказує позивач, як на причину пропуску відповідачем строків поставки, в дійсності істотно на строки поставки не вплинула.

Так, між датою повідомлення позивача про необхідність доробки (25.12.2013р.) та датою фактичного відвантаження цього виробу (26.02.2014р.) минуло два місяці, що є в межах обумовленого шестимісячного строку.

Юридично неспроможними також є посилання позивача на те, що лист про "призупинення" виготовлення продукції від 09.07.2013 року №041-29/ф2215, підписаний особою не уповноваженою на внесення змін до Договору.

Відповідно ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. В даному разі обставини справи свідчать що позивач ДП НАЕК "Енергоатом" своїми діями погодив зупинення виробництва та постачання продукції за відповідним договором до затвердження виробника корпоративним постачальником.

Не вбачається також вини відповідача в тому, що умови Договору в частині строків поставки були сформульовані без урахування строків необхідних для здійснення оцінки виробника продукції.

Так, не на відповідача, а саме на позивача Стандартом ДП НАЕК "Енергоатом" від 12.11.2012 року (п.10 додаток А) покладено обов'язок контролювати, щоб до умов Договору була включена умова проведення оцінки виробника продукції згідно п.4.9. цього стандарту.

Немає також вини відповідача в тому, що рішення про затвердження корпоративним постачальником ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод" було затверджено ДП НАЕК "Енергоатом" лише 02.10.2013 року, а повідомлено про це відповідача лише 06.11.2013 року, тобто, менше ніж за два тижні до спливу первісно визначеного Договором шестимісячного строку на постачання продукції (до 18.11.2013р.).

Отже, за відсутності вини відповідача у недодержанні первісних строків поставки за Договором та з у рахуванням ст. 614 та п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, немає і підстав для покладання на відповідача відповідальності у вигляді заявленої позивачем до стягнення неустойки.

Також, відмовляючи в позові суд враховує ч.4 ст.614 Цивільного кодексу України, згідно якої прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно ч. 1 ст. 615 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Лист від 09.07.2013 року 041-29/ф-2215 та інші листи відповідача, що містяться у справі, свідчать, що позивач фактично відмовився прийняти належне виконання за договором поставки від 17.05.2013 року №11-16-1-13-1115, не вчинив дій, які згідно Стандарту ДП НАЕК "Енергоатом" від 12.11.2012 року є необхідною умовою для виконання вказаного Договору поставки (п.1.1. Стандарту (проведення оцінки є обов'язковим для виробників продукції для СВБ (систем важливих для безпеки АЕС))).

Крім того, підставою для відмови в позові в частині стягнення пені є те, що нарахована позивачем пеня не відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (ч.1 ст.533 ЦК України).

Натомість, в даному разі позивачем нарахована пеня відповідачеві за невиконання зобов'язання, яке не є грошовим (не зобов'язання по сплаті коштів, а зобов'язання по передачі іншого майна).

В ст. 231 Господарського кодексу України, на яку посилається позивач, обгрунтовуючи вимоги про нарахування пені за невиконання не грошових зобов"язань, в дійсності не конкретизується, за порушення якого саме зобов'язання може бути стягнута названа в статті неустойка.

Із норм ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 231 Господарського кодексу України вбачається, що у передбачених ст. 231 ГК України випадках до грошових зобов'язань застосовується пеня і штраф, а до зобов'язань відмінних від грошових - лише штраф.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд дійшов висновків, підтверджених матеріалами справи, при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, твердження, викладені у скарзі, спростовуються висновками суду першої інстанції, а тому, підстав для його скасування у колегії суддів немає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 19 січня 2015 року по справі №922/5337/14 залишити без змін.

Повний текст постанови підписаний 20.03.2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.