КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. Справа№ 910/12183/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Герасименко І.В. - дов. №557 від 31.12.2014 р.

від відповідача Кириллова М.С. - дов. б/н від 12.12.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства

«Акціонерна компанія «Київводоканал»

на рішення

господарського суду міста Києва

від 11.09.2014 р. (головуючий суддя Бондарчук В.В.,

судді: Спичак О.М., Нечай О.В.)

у справі №910/12183/13

за позовом Публічного акціонерного товариства

«Акціонерна компанія «Київводоканал»

(далі - ПАТ «АК «Київводоканал»)

до Комунального підприємства по утриманню житлового

господарства «Печерська брама»

(далі - КП УЖГ «Печерська брама»)

про стягнення 620 462,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста Києва передано позовні вимоги ПАТ «АК «Київводоканал» до КП УЖГ «Печерська брама» про стягнення за договором на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №06917/2-06 від 25.09.2006 р. (далі - Договір) 620 462,80 грн., з яких: 548 997,14 грн. - заборгованість за надані з 01.05.2012 р. по 31.03.2013 р. послуги з водопостачання та водовідведення; 592,69 грн. - інфляційні втрати; 7 237,19 грн. - три проценти річних; 36 185,93 грн. - пеня; 27 449,86 грн. - штраф.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.09.2014 р. у справі №910/12183/13 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з КП УЖГ «Печерська брама» на користь ПАТ «АК «Київводоканал» 592,69 грн. інфляційних втрат, 7 237,19 грн. три проценти річних, 36 185,93 грн. пені та 880,32 грн. судового збору. В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача 548 997,14 грн. основного боргу та 27 449,86 грн. штрафу, відповідно прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржене рішення є незаконним, прийнятим з неповним з'ясуванням обставин справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, судом першої інстанції безпідставно зараховано сплачені відповідачем у квітні-травні 2013 року кошти в сумі 683 766,33 грн. в період наданих позивачем послуг з 01.05.2012 р. по 31.03.2013 р., оскільки питання оплати та зарахування цих коштів було предметом розгляду у справі №910/24739/13 між цими ж сторонами про стягнення заборгованості на підставі Договору за період наданих позивачем послуг з 01.04.2013 р. по 30.09.2013 р., в результаті незаконно відмовлено у стягненні основного боргу тощо.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2014 р. апеляційну скаргу ПАТ «АК «Київводоканал» залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 11.09.2014 р. у справі №910/12183/13 - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2014 р. касаційну скаргу ПАТ «АК «Київводоканал» задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2014 р. - скасовано, справу №910/12183/13 направлено на новий апеляційний перегляд до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 р. апеляційну скаргу ПАТ «АК «Київводоканал» прийнято до провадження в складі колегії суддів: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М. та призначено розгляд справи на 03.02.2015 року.

В судових засіданнях 03.02.2015 р. та 23.02.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України оголошувалася перерва до 23.02.2015 р. та 17.03.2015 р. відповідно.

Представник апелянта (позивача) в судових засіданнях доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача 548 997,14 грн. основного боргу та 27 449,86 грн. штрафу, й прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Представник відповідача в судових засіданнях доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін. Проте в судовому засіданні 17.03.2015 р. представник відповідача не заперечив проти того, що сплачені ним у квітні-травні 2013 року кошти в сумі 683 766,33 грн. зараховано у справі №910/24739/13 за період з 01.04.2013 р. по 30.09.2013 р., на рахунок позивача у листопаді-грудні 2013 року перераховано 604 596,16 грн., які позивач згідно п. 2.2.2 Договору повинен першочергово зарахувати в рахунок погашення боргу за попередній період, тобто за період з 01.05.2012 р. по 31.03.2013 р. тощо.

Врахувавши вказівки, які містяться в вищезгаданій постанові суду касаційної інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, звернувшись до господарського суду міста Києва з позовом до КП УЖГ «Печерська брама» про стягнення 620 462,80 грн. заборгованості та штрафних санкцій на підставі Договору, позивач обґрунтовував позовні вимоги тим, що актами про зняття показників водолічильників, розшифровками рахунків абонента, дебетово-інформаційними повідомленнями підтверджується заборгованість відповідача перед ПАТ «АК «Київводоканал» за надані позивачем з 01.05.2012 р. по 31.03.2013 р. послуги з водопостачання та водовідведення на суму 548 997,14 грн. Крім цього, в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем покладених на нього Договором та чинним законодавством обов'язків щодо повної, своєчасної та систематичної оплати отриманих послуг, з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 592,69 грн. інфляційних втрат, 7 237,19 грн. три проценти річних від простроченої суми, на підставі ст. 231 ГК України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та п. 4.2 Договору 36 185,93 грн. пені, згідно п. 4.6 Договору - 27 449,86 грн. штрафу тощо.

Суд першої інстанції, з'ясувавши фактичні обставини, дослідивши матеріали справи та докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткову доведеність позовних вимог, відтак позов задовольнив лише в частині стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, натомість відмовив в задоволенні вимог про стягнення основної заборгованості та штрафу.

Так, відмовляючи в позові в частині стягнення основної заборгованості, місцевий суд встановив, що матеріалами справи підтверджено надання позивачем відповідачу на виконання Договору послуг з водопостачання та водовідведення в період з 01.05.2012 р. по 31.03.2013 р. на суму 5 752 775,87 грн., їх оплату відповідачем у розмірі 5 203 778,73 грн. та існування станом на 31.03.2013 р. заборгованості в розмірі 548 997,14 грн. Проте згідно зведених відомостей та довідки розщеплення оплат КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» на рахунок позивача у квітні-травні 2013 року в рахунок оплати вартості спожитих відповідачем за Договором послуг з водопостачання та водовідведення зараховано 683 766,33 грн. З огляду на умови п. 2.2.2 Договору, якими визначено, що в разі утворення боргу кошти, що надходять від відповідача, першочергово зараховуються позивачем в погашення боргу, місцевий суд дійшов висновку, що 683 766,33 грн., які надійшли в квітні-травні 2013 року відповідачем сплачено в рахунок погашення заборгованості у заявлений позивачем період, в зв»язку з чим не знайшов правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 548 997,14 грн. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, суд першої інстанції встановив, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку щодо перерахування коштів не виконав, допустив прострочення виконання грошового зобов'язання, відповідно є підстави для застосування встановленої законом й п. 4.2 Договору відповідальності. Разом з тим, суд вважав, що позивачем не доведено порушення відповідачем приписів п. 4.6 Договору щодо його безпідставної відмови від оплати рахунків, тому не знайшов підстав для стягнення з відповідача штрафу тощо.

Переглядаючи оскаржене рішення в апеляційному порядку, апеляційний господарський суд погодився із висновками місцевого суду й постановою від 04.11.2014 р. залишив це рішення без змін, проте суд касаційної інстанції вважав, що висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову є передчасними.

Так, постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2014 р. у справі №910/12183/13 визначено, що апеляційним судом не досліджено рішення у справі №910/24739/13 від 07.03.2014 р., не спростовано з посиланням на належні докази та норми матеріального права доводи апелянта щодо подвійного зарахування коштів у справах №910/24739/13 та №910/12183/13, відтак відсутні переконливі докази на підтвердження того, що заявлений позивачем до стягнення у справі №910/12183/13 борг погашено відповідачем.

Скеровуючи справу №910/12183/13 на новий апеляційний розгляд, Вищий господарський суд України вказав на необхідність врахування вищенаведеного, надання належної юридичної оцінки рішенню у справі №910/24739/13, з'ясування предмету спору, періоду виникнення боргу, періоду надходження коштів, які були зараховані в рахунок погашення боргу у справі №910/24739/13, дослідження періоду надходження коштів, які, на думку суду, були зараховані в рахунок погашення боргу у справі №910/12183/13, перевірки доводів апелянта щодо подвійного зарахування одних і тих самих коштів, які надійшли протягом квітня-травня 2013 року для погашення заборгованості у справах №910/24739/13 та №910/12183/13 тощо.

Як встановлено матеріалами справи, 25.09.2006 р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (абонент) укладено Договір, за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій м. Києва приймати від нього стічні води у систему каналізацій м. Києва, а абонент зобов'язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах Договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві цю послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, які встановлені договором (ст.ст. 901, 903 ЦК України).

У відповідності до п. 2.1 Договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у постачальника. У випадку наявності у абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом.

Як вбачається з матеріалів справи, спору з приводу обсягів (кількості) та вартості спожитих у спірний період (з 01.05.2012 р. по 31.03.2013 р.) послуг між сторонами немає. Натомість спір між сторонами виник з приводу оплати наданих відповідачу послуг у цей період.

Положеннями п.п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 Договору встановлено, що постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента. За згодою постачальника оплата за надані послуги може здійснюватися іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України. В разі утворення боргу, оплата за наданні послуги, що надходить від абонента, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується постачальником в погашення боргу. В разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Як встановлено судом першої інстанції й не заперечується сторонами, на виконання Договору позивачем надано відповідачу послуг з водопостачання та водовідведення в період з 01.05.2012 р. по 31.03.2013 р. на суму 5 752 775,87 грн., відповідачем оплачено ці послуги на суму 5 203 778,73 грн., тому за відповідачем утворився борг в розмірі 548 997,14 грн., проте згідно наданих відповідачем зведених відомостей та довідки розщеплення оплат КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр», на рахунок позивача у квітні-травні 2013 року в рахунок оплати вартості спожитих відповідачем за Договором послуг з водопостачання та водовідведення зараховано 683 766,33 грн.

Як видно з матеріалів справи, господарськими судами розглядалася справа №910/24739/13 за позовом ПАТ «АК «Київводоканал» до КП УЖГ «Печерська брама» про стягнення заборгованості за надання послуг з водопостачання та водовідведення за період з 01.04.2013 р. по 30.09.2013 року. Рішенням господарського суду міста Києва від 07.03.2014 р. у цій справі, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2014 р. та Вищого господарського суду України від 23.07.2014 р., кошти в розмірі 683 766,33 грн., сплачені в квітні-травні 2013 року через КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» було враховано як поточна оплата отриманих відповідачем послуг у квітні-травні 2013 року.

Згідно описової частини цього рішення «14.01.2014 р. через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме зведеної відомості розчеплення оплат за період з 01.04.2013 р. по 30.09.2013 р., що засвідчують оплату відповідачем за надані у період з 01.04.2013 р. по 30.09.2013 р. послуги з водопостачання та водовідведення.».

Таким чином, відомості розщеплення оплат КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» за період з 01.04.2013 р. по 30.09.2013 р., в тому числі за квітень-травень 2013 року, відображалися в розрахунку позовних вимог, що були предметом розгляду справи №910/24739/13, враховувалися як оплата в цьому періоді, а відтак впливали на розмір заборгованості, яка підлягала стягненню у справі №910/24739/13.

Оскільки рішення від 07.03.2014 р. у справі №910/24739/13 було прийнято з урахуванням оплати 683 766,33 грн. за квітень-травень 2013 року й набрало законної сили до моменту прийняття оскарженого в даній справі рішення, зарахування цих коштів в якості оплати за період з 01.05.2012 р. по 31.03.2013 р. у справі №910/12183/13 призвело до повторного їх врахування та до подвійного зарахування одних і тих же коштів й відповідно до штучного зменшення боргу відповідача.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що заборгованість відповідача за надані позивачем з 01.05.2012 р. по 31.03.2013 р. послуги з водопостачання та водовідведення на суму 548 997,14 грн. є непогашеною, відтак позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за цей період підлягають задоволенню.

Висновки місцевого суду щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені є законними.

Так, зобов'язанням на підставі ч. 1 ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Аналогічні приписи містяться й в ст. 193 ГК України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов'язання умов (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений договором або законом строк (ст. 612 ЦК України).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій на підставі ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 та ч. 6 ст. 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Так, за приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пеня є неустойкою, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Так, умовами п. 4.2 Договору сторони погодили, що у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Оплата абонентом пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку в повному розмірі.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Оскільки відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустив прострочення виконання грошового зобов'язання, відповідно й підстави для застосування встановленої законом і п. 4.2 Договору відповідальності, а саме, 592,69 грн. інфляційних втрат, 7 237,19 грн. три проценти річних та 36 185,93 грн. пені.

Натомість підстав для стягнення штрафу в розмірі 27 449,86 грн. апеляційний господарський суд не знайшов з огляду на недоведенння позивачем порушень відповідачем умов п. 4.6 Договору - безпідставну відмову оплатити направлений рахунок або вимогу щодо оплати.

Так, позивачем надано суду копії платіжних вимог, які на виконання п. 2.2.2 Договору виставлялись відповідачу для оплати спожитих у період з 01.05.2012 р. по 01.03.2013 р. послуг, проте доказів направлення платіжних вимог та отримання їх відповідачем матеріали справи не містять, отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення штрафу в розмірі 27 449,86 грн.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду щодо відмови в задоволенні позову про стягнення основної суми боргу в розмірі 548 997,14 грн., тому оскаржене рішення в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову, в решті рішення як законне та обґрунтоване обставинами й матеріалами справи слід залишити без змін. Доводи апелянта по суті апеляційної скарги заслуговують на увагу частково та підлягають частковому задоволенню.

З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги, а відтак і часткове задоволення позову, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та розгляд апеляційної скарги на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити частково, рішення господарського суду міста Києва від 11.09.2014 р. у справі №910/12183/13 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення основної суми боргу в розмірі 548 997,14 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

«Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Печерська брама» (01042, м. Київ, бул. Марії Приймаченко, 3, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ) 548 997 (п'ятсот сорок вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто сім) грн. 14 коп. основної заборгованості, 592 (п'ятсот дев'яносто дві) грн. 69 коп. інфляційних втрат, 7 237 (сім тисяч двісті тридцять сім) грн. 19 коп. три проценти річних, 36 185 (тридцять шість тисяч сто вісімдесят п'ять) грн. 93 коп. пені, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 11 860 (одинадцять тисяч вісімсот шістдесят) грн. 26 коп., витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 5 509 (п'ять тисяч п'ятсот дев'ять) грн. 44 коп. та витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 5 509 (п'ять тисяч п'ятсот дев'ять) грн. 44 коп.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.».

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/12183/13 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун