ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р.Справа № 915/1852/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів: Савицького Я.Ф., Петрова М.С.

(Склад колегії суддів змінено відповідно до розпорядження в.о. голови суду №99 від 17.03.2015)

при секретарі судового засідання Будному О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Кунець Ю.М., за довіреністю №130-01ю/68 від 11.03.2015р.

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "Са.Єр."

на рішення господарського суду Миколаївської області від 22 січня 2015 року

по справі №915/1852/14

за позовом Приватного акціонерного товариства "Агрохімцентр"

до Фермерського господарства "Са.Єр."

про стягнення 856400,16 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

ПрАТ "Агрохімцентр" звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до ФГ "Са.Єр." про стягнення 856400,16 грн., з яких: 713666,80 грн. основного боргу та 142733,36 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 22 січня 2015 року у справі №915/1852/14 (суддя Олейняш Е.М.) позовні вимоги ПрАТ "Агрохімцентр" задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто 713666,80 грн. основного боргу, 142733,36 грн. штрафу та 17128 грн. судового збору.

Приймаючи рішення господарський суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт порушення зобов'язання відповідачем в частині своєчасної оплати спірної заборгованості. Окрім того, господарський суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення відповідного штрафу.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач (ФГ "Са.Єр.") звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПрАТ "Агрохімцентр" у повному обсязі, з посиланням при цьому на не повне з'ясування господарським судом першої інстанції обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник скаржника (ФГ "Са.Єр.") у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить відповідне поштове повідомлення від 23.02.2015р.

Представник позивача (ПрАТ "Агрохімцентр") у судовому засіданні надав пояснення, відповідно до яких позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу ФГ "Са.Єр." - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд визнав за можливе розглянути апеляційну скаргу ФГ "Са.Єр." за відсутністю представника відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представника позивача, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 11.04.2014 року між ПрАТ "Агрохімцентр" (продавець, позивач) та ФГ "Са.Єр." (покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 50-33Р/Н (надалі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався на платній основі передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язався прийняти товар і сплатити на користь продавця його вартість у відповідності до умов договору.

За п. 2.1 договору найменування товару, асортимент, кількість, ціна за одиницю, умови оплати, порядок і строки поставки й оплати товару, базис поставки та інші погоджені сторонами умови визначаються в специфікаціях до договору, які погоджуються сторонами.

Згідно з п. 2.2 Договору загальна вартість договору визначається шляхом складання вартості товару, що зазначаються в специфікаціях до договору.

Відповідно до п. 2.5 договору покупець здійснює оплату товару, шляхом перерахування грошових коштів в гривнях на банківський рахунок продавця.

Пунктом 2.6 договору сторони погодили, що вартість товару сплачується покупцем в межах строків, встановлених сторонами в специфікаціях до цього договору. Строк оплати товару за кожною окремою специфікацією починає відраховуватись з дати отримання покупцем товару за цією специфікацією.

Продавець зобов'язався передати Покупцеві товар належної якості, у кількості, асортименті, в строки та у місці, які визначені у специфікаціях Договору та надати покупцеві копію сертифікату якості виробника на товар, що поставляється (п.п. 3.1, 3.2 Договору).

Приписами п. 3.3 договору встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцю вартість отриманого від нього товару в терміни, які визначені в специфікаціях договору.

Відповідно до п. 4.2 договору приймання товару по кількості та якості проводиться у відповідності до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю П-6, П-7.

Згідно з п. 4.3 договору товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем в момент підписання товарно-супровідних документів на товар уповноваженим представником покупця, за кількістю - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в товарно-супровідних документах, за якістю - відповідно до якості, вказаному в сертифікаті якості підприємства-виробника.

За п. 6.2 договору продавець має право, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті, у встановлені договором строки, нарахувати покупцю штраф в розмірі 20% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та/або нарахувати процент за користування товарним кредитом.

Специфікацією до договору поставки №50-33Р/Н від 17.04.2014 року (арк. справи 7, надалі - специфікація) сторони погодили поставу насіння соняшнику на загальну суму 1019524 грн., термін поставки - до 25.04.2014р. При цьому визначені наступні терміни оплати товару:

- до 18.04.2014 року в розмірі 30 % від загальної вартості Товару, що складає 305857, 20 грн.

- до 30.09.2014 року в розмірі 70% від загальної вартості Товару, що складає 713666, 80 грн.

Окрім того, сторони узгодили за текстом специфікації, що у разі перевірення якості закупленого насіння проби відбираються не пізніше, як за 10 днів з моменту отримання товару покупцем. Відбирає проби штатний інспектор у присутності обох зацікавлених сторін. Допускають відсутність представника іншої зацікавленої особи за його офіційною згодою. У випадку невиконання умов даного пункту покупцем, претензії по якості товару не приймаються.

Вказана специфікація підписана належними представниками сторін та скріплена печатками підприємств.

На виконання умов договору ПрАТ "Агрохімцентр" було поставлено на адресу ФГ "Са.Єр." товар (насіння соняшнику НК Роккі 150К) на загальну суму 1019524 грн., що підтверджується видатковою накладною № Аг-0000382 від 24.04.2014 року, яка підписана та скріплена печатками сторін (а.с. 8) та довіреністю відповідача на отримання ТМЦ від 17.04.2014р. №17/04/14-3 (а.с. 9).

17.04.2014р. відповідачем було частково оплачено отриманий товар на суму 305857,20 грн.

17.10.2014 року за вих. № 130-01ю/330 позивач виставив відповідачу Вимогу на суму 713 666,80 грн. (а.с. 11).

Вказана вимога залишена відповідачем без задоволення.

Вищенаведене стало підставою для звернення ПрАТ "Агрохімцентр" до господарського суду першої інстанції з відповідним позовом.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт прийняття відповідачем товару за спірним договором не спростовується сторонами та підтверджується відповідними матеріалами справи, зокрема, видатковою накладною № Аг-0000382 від 24.04.2014 року, яка підписана та скріплена печатками сторін (а.с. 8) та довіреністю відповідача на отримання ТМЦ від 17.04.2014р. №17/04/14-3 (а.с. 9).

За вимогами ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи скаржника, що спірний товар було видано не вповноваженій за довіреністю особі відповідача, з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать, що 17.04.2014р. відповідач видав Бубілічу О.І. довіреність на отримання ТМЦ (насіння соняшнику НК Роккі 150к за рахунком фактури №Аг-0000429 від 15.04.2014р.) №17/04/14-3 (а.с. 9).

Вказана довіреність скріплена печаткою відповідача.

Видатковою накладною № Аг-0000382 від 24.04.2014 року, яка підписана та скріплена печатками сторін (а.с. 8), засвідчується факт передачі позивачем відповідачу товару на загальну суму 1019254 грн.

При цьому, видаткова накладна № Аг-0000382 від 24.04.2014 року складена на підставі спірного договору та рахунку №Аг-0000429 від 15.04.2014р.

Відповідно до п.3.4.1 Інструкції „Про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів" затвердженої наказом МВС України від 11 січня 1999р. №17 відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб'єктів господарської діяльності. Обов'язковому обліку підлягають печатки і штампи з повним найменуванням організацій. Порядок обліку, зберігання і використання інших видів печаток, штампів визначається відповідними відомчими інструкціями. Печатки і штампи повинні зберігатися в сейфах або металевих шафах.

Таким чином, відповідач, як суб'єкт підприємницької діяльності, несе повну відповідальність за законність користування його печаткою, а також особисто відповідає за її використання, в тому числі за засвідчення довіреностей та видаткових накладних.

При цьому, апеляційний господарський суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, на підтвердження того, що печатка відповідача була втрачена, або мався незаконний доступ до такої печатки, окрім того, не надано також жодних доказів на підтвердження звернення відповідачем до компетентних органів з приводу незаконного заволодіння печаткою відповідача третіми особами.

Щодо доводів відповідача стосовно відсутності підстав для сплати решти заборгованості у зв'язку з тим, що позивачем не виконано вимоги п.п. 3.1, 3.2, 4.3 договору, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Продавець зобов'язався передати Покупцеві товар належної якості, у кількості, асортименті, в строки та у місці, які визначені у специфікаціях Договору та надати покупцеві копію сертифікату якості виробника на товар, що поставляється (п.п. 3.1, 3.2 Договору).

Таким чином, п.п.3.1-3.2 договору сторони нерозривно зв'язали процес передачі товару з переданням сертифікату якості виробника на товар.

Відповідно до п. 4.2 договору приймання товару по кількості та якості проводиться у відповідності до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю П-6, П-7.

Таким чином, основні доводи скаржника зводяться до того, що позивачем не було надано відповідачу сертифікатів якості товару, для підтвердження якості відповідно до умов договору.

Як вже було зазначено вище, сторони узгодили за текстом специфікації, що у разі перевірення якості закупленого насіння проби відбираються не пізніше, як за 10 днів з моменту отримання товару покупцем. Відбирає проби штатний інспектор у присутності обох зацікавлених сторін. Допускають відсутність представника іншої зацікавленої особи за його офіційною згодою. У випадку невиконання умов даного пункту покупцем, претензії по якості товару не приймаються.

Оскільки сторонами не було надано жодних доказів, на підтвердження перевірки якості та відбору проб, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що відповідач погодився з якістю товару.

При цьому, волевиявлення відповідача в частині підписання та скріплення печаткою відповідача видаткової накладної №Аг-0000382 від 24.04.2014р. є достатнім та необхідним для встановлення факту отримання відповідачем товару на суму 1019524 грн. та всіх необхідних супровідних документів, в тому числі сертифікатів якості, оскільки у разі неотримання сертифікатів якості з боку позивача у відповідача були відсутні підстави для підписання видаткової накладної та отримання товару.

Окрім того, апеляційний господарський суд зауважує, що позивачем було подано до апеляційного господарського суду копії сертифікатів якості на спірний товар, які передавались відповідачу.

Як вже було зазначено вище, специфікацією до договору поставки №50-33Р/Н від 17.04.2014 року (арк. справи 7, надалі - специфікація) сторони погодили поставу насіння соняшнику на загальну суму 1019524 грн., термін поставки - до 25.04.2014р. При цьому визначені наступні терміни оплати товару:

- до 18.04.2014 року в розмірі 30 % від загальної вартості Товару, що складає 305857, 20 грн.

- до 30.09.2014 року в розмірі 70% від загальної вартості Товару, що складає 713666, 80 грн.

Так , матеріали справи свідчать, що відповідачем здійснено оплату товару у розмірі 30 % від загальної вартості Товару, що складає 305857, 20 грн., як то передбачено спірною специфікацією.

Таким чином, до 30.09.2014 року відповідач повинен був сплатити решту вартості товару у сумі 713666, 80 грн.

Апеляційний господарський суд зауважує, що відповідачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України, на підтвердження погашення відповідної заборгованості у сумі 713666, 80 грн., або її відсутності.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги матеріали, обставини справи та норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги ПрАТ "Агрохімцентр" в частині стягнення з відповідача 713666,80 грн. основного боргу є доведеними, обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ПрАТ "Агрохімцентр" в частині стягнення з відповідача 142733,36 грн. штрафу, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

За умовами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Також, відповідно до ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За п. 6.2 договору продавець має право, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті, у встановлені договором строки, нарахувати покупцю штраф в розмірі 20% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та/або нарахувати процент за користування товарним кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, відповідачем прострочено строки оплати спірного товару на суму 713666,80 грн., а отже позивачем правомірно заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу передбаченого спірним договором, укладеним між сторонами по справі.

Решта доказів, наданих сторонами, не стосуються предмету позову та не спростовують вищенаведених висновків апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, та матеріали справи не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фермерського господарства "Са.Єр." - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 22 січня 2015 року у справі №915/1852/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фермерського господарства "Са.Єр." - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 23 березня 2015 року.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов Я.Ф. Савицький М.С. Петров