КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. Справа№ 910/12807/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Янкевич Л.Д.

від відповідача - Демчук О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду м. Києва від 15.08.2014 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про внесення змін до договору,-

Постанова прийнята 17.03.2015 у зв`язку з оголошенням перерви в судовому засіданні 19.02.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПАТ «Рівнегаз» звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до відповідача про внесення змін до договору оренди.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.08.2014 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 15.08.2014 та постановити нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству «Рівнегаз» у задоволені позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 апелянту поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду у складі суддів: головуючий Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та правомірним, а тому просить в задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

В судове засідання з`явилися представники сторін та надали усні пояснення стосовно заявленого позову.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

01.10.2004 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» був укладений договір оренди газопроводів та споруд на них № 14/1290/04.

Згідно з п. 1.1 договору відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, перелік якого наведений у додатку, вартість якого визначена згідно з актом про оцінку вартості основних засобів і становить 1 202 913,00 грн. Майно передається в оренду з метою забезпечення безперебійного та безаварійного постачання природного газу споживачам Рівненської області та отримання на цій основі прибутку.

Відповідно до п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном з дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Згідно з п. 3.1 договору орендна плата визначається на підставі розрахунку орендної плати та протоколу узгодження орендної плати, які є невід'ємною частиною договору, і становить без ПДВ за перший місяць оренди 2 004,86 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до п. 7.1 договору орендодавець зобов'язався передати орендарю в оренду майно згідно з цим договором по акту приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим договором.

Пунктами 10.1, 10.5 договору визначено, що цей договір укладено строком на 360 днів, що діє з 01.10.2004 до 25.09.2005 включно; у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії цього договору або його зміну після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Згідно із актом приймання-передачі майна від 01.10.2004, підписаним обома сторонами, відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне користування наступне окреме індивідуально визначене майно: подвійний газопровід до с. Городище Рівненського району Рівненської області, у т.ч. ГРП, у кількості 3-х споруд, загальною довжиною 4 957 м; газові мережі с. Немовичи Сарненського району Рівненської області, у т.ч. ГРП, у кількості 1-ї споруди, загальною довжиною 27 687 м.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що ним на виконання приписів Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» та з метою приведення укладеного між сторонами договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1292/04 від 01.10.2004 у відповідність до Типового договору, затвердженого постановою НКРЕ № 228 від 07.03.2013 була направлена додаткову угоду про розірвання договору оренди № 14/1290/04 від 01.10.2004 та проект договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог та оскаржуючи прийняте судом першої інстанції рішення, мотивує це тим, що позивачем не доведено у відповідності з ч. 4 ст. 71 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» неможливості забезпечення відповідачем надійної та безпечної експлуатації Єдиної газотранспортної системи України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо плати за приєднання до мереж суб'єктів природних монополій» № 5021-VI від 22.06.2012, який набрав чинності з 01.01.2013, внесено зміни до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» № 2467-VI від 08.07.2010, доповнивши його, зокрема, ст. 71, відповідно до ч.ч. 4, 5 якої власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані забезпечити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України згідно з вимогами законодавства та правилами технічної експлуатації.

У разі невиконання зазначених вимог власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані передати належні їм складові Єдиної газотранспортної системи України у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових; експлуатація Єдиної газотранспортної системи України здійснюється виключно газотранспортними або газорозподільними підприємствами.

Постановою НКРЕ № 228 від 07.03.2013 «Про затвердження Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами)», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.03.2013 за № 493/23025, затверджено Типовий договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами).

На виконання вище зазначених нормативно-правових актів, позивач направив на адресу відповідача лист № 10/3725 від 25.11.2013, в додатку до якого надіслав додаткову угоду про розірвання договору оренди № 14/1290/04 від 01.10.2004 та проект договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України.

У відповідь на вказаний лист позивача відповідач листом повідомив про необхідність продовження дії договору оренди № 14/1290/04 від 01.10.2004 у чинній редакції.

Позивачем у додатку до листа № 10/1657 від 06.06.2014 на адресу відповідача надіслано два примірники додаткової угоди № 2 до договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1290/04 від 01.10.2004, якою було запропоновано відповідачу змінити існуючий договір на договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України з 13.05.2013, цим самим привівши існуючі договірні відносини між сторонами у відповідність до норм чинного законодавства України.

Проте відповідач у вставлений законодавством строк підписаний примірник додаткової угоди № 2 до спірного договору або протокол розбіжностей позивачу не повернув.

Згідно з ч. 4 ст. 71 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані забезпечити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України згідно з вимогами законодавства та правилами технічної експлуатації. У разі невиконання зазначених вимог власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані передати належні їм складові Єдиної газотранспортної системи України у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових.

Як вбачається із пояснень, наданих представником позивача як в суді першої так і в суді апеляційної інстанцій, відповідач не має можливості самостійно забезпечувати експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України, оскільки не має ані ліцензії, ані відповідних служб для фактичного здійснення капітального, поточного та інших видів ремонтів орендованого позивачем майна, відтак зобов'язаний передати такі складові спеціалізованому підприємству.

При цьому відповідачем на підтвердження зворотного, а саме: наявної можливості фактичного здійснення капітального, поточного та інших видів ремонтів орендованого позивачем майна, не надано судам обох інстанцій жодних доказів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» державне регулювання діяльності суб'єктів ринку природного газу, в тому числі суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання, які діють на суміжних ринках, здійснюється Кабінетом Міністрів України, національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (далі - НКРЕ), та центральними органами виконавчої влади в межах їх повноважень. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, при прийнятті своїх рішень діє за принципом незалежності від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та суб'єктів господарювання, а також політичних партій та інших об'єднань громадян чи їх органів.

Пунктом 2 постанови НКРЕ № 228 від 07.03.2013 «Про затвердження Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами)» постановлено про приведення власниками складових Єдиної газотранспортної системи України та газотранспортним і газорозподільними підприємствами своїх договірних відносин у відповідність до вимог Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами), затвердженого цією постановою, у місячний строк з дня набрання нею чинності.

Як вірно було встановлено Господарським судом міста Києва, станом на час розгляду даної справи, договір оренди газопроводів та споруд на них № 14/1290/04 від 01.10.2004, укладений між сторонами у даній справі, не відповідає Типовому договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами).

Згідно з ч. 2, 4 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) Кабінет Міністрів України, уповноважені ним органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Положення ст. 179 ГК України слід розуміти таким чином, що типові договори затверджуються Кабінетом Міністрів України, уповноваженими ним органами виконавчої влади у визначених законом випадках, при цьому сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Приписами ч.ч. 2, 4 ст. 652 ЦК України визначено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Таким чином зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, а саме тоді, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або зміна договору потягне для сторін шкоду, що значно перевищує затрати, пов'язані з виконанням договору на умовах, змінених судом.

Позивач у даній справі є природним монополістом з надання послуг газопостачання на території Рівненської області

Згідно з пп. 2.1.1 п. 2.1 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, затверджених постановою НКРЕ № 12 від 13.01.2010, провадження господарської діяльності з розподілу газу можливе при наявності в ліцензіата розподільних мереж, які перебувають у його власності чи користуванні.

Згідно з ч.ч 2, 3, 4 ст. 181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Як зазначалося вище, позивач звертався до відповідача з листами у додатках до яких надсилав проект додаткової угоди, текст якої просив суд затвердити у даній позовній заяві, втім відповідачем додаткову угоду або протокол розбіжностей до неї підписано не було.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 188 ГК України сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з приписами ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відтак, наведені обставини є достатніми для застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України і приведення спірного Договору у відповідність до умов Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) шляхом внесення запропонованих позивачем змін.

Аналогічної позиції дотримується колегія суддів Вищого господарського суду України у своїй постанові від 15.01.2015 № 910/4114/14.

З урахуванням вимог наведеного законодавства та з огляду на встановлені обставини, місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на все вище викладене, позивачем доведено необхідність внесення змін до договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1290/04 від 01.10.2004 шляхом укладення додаткової угоди до даного договору, а відповідачем у встановленому порядку не підтверджено жодними доказами можливості самостійного забезпечення надійної та безпечної експлуатації складової Єдиної газотранспортної системи України.

При цьому, як вірно було встановлено місцевим судом, з моменту укладення спірного договору істотно змінились обставини у зв'язку зі змінами у нормативно-правовому регулюванні правовідносин у галузі постачання газу.

Умови запропонованої позивачем додаткової угоди № 2 до договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1290/04 від 01.10.2004 є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та Типовому договору, затвердженому постановою НКРЕ № 228 від 07.03.2013, у зв'язку з чим суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» , а тому апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2014 у справі № 910/12807/14 - без змін.

Матеріали справи № 910/12807/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов