ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2015 р. Справа № 922/4719/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Зізіній Ю.О.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 3849 від 09.10.2014

1-го, 2-го відповідачів - не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Природній дар", с. Шельпаки, Тернопільська область (вх. №358 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 17.11.14 у справі № 922/4719/14

за позовом ФОП ОСОБА_2, м. Харків

до Приватного підприємства "Природній дар", с. Шельпаки, Тернопільська область

ТОВ "Альфатрейд 2010", смт. Пісочин, Харківська область

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.11.2014 р. у справі № 922/4719/14 (суддя Інте Т.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Природній Дар" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 інфляційні втрати в сумі 1680,00 грн., 3% річних в сумі 57,53 грн., збитки в сумі 337200,00 грн. та 6778,74 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Провадження у справі в частині солідарного стягнення з Приватного підприємства "Природний Дар" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфатрейд 2010" основного боргу в розмірі 2000,00 грн. - припинено.

Приватне підприємство "Природній Дар" звернулось до господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 17.11.2014 р. у справі № 922/4719/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування викладених вимог відповідач заперечує наявність укладеного між сторонами договору поставки № 1/08 від 31.08.2014, отримання грошових коштів, повернення попередньої оплати та підписання специфікації на умовах вказаного договору. Також, відповідач вважає, що позивачем не доведено належними доказами наявності правових підстав для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, а також її розміру, посилаючись на те, що у вигляді упущеної вимоги відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконання зобов'язання. Відповідач вказує на те, що умовами договору поставки № 1/08 від 31.08.2014 не вказано, що отримана від ПП "Природній Дар" підлягає подальшій реалізації.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу з наведеними відповідачем доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Позивач посилається на те, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № 1/08 від 31.08.2014, позивач прострочив поставку товару ТОВ «Аквілон-А» за договором купівлі-продажу № 09/1 від 01.09.2014, що стало причиною відмови ТОВ «Аквілон-А» від договору купівлі-продажу та неотримання позивачем гарантованого доходу.

1-й відповідач звернувся до суду з клопотанням про витребування для огляду в судовому засіданні оригіналів договору поставки № 1/08 від 31.08.2014 та специфікацій до даного договору, посилаючись при цьому на те, що за результатами аналізу первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, податкової та статистичної звітності посадовими особами ПП "Природній дар" встановлено факт відсутності укладеного між сторонами договору поставки № 1/08 від 31.08.2014, отримання грошових коштів та повернення попередньої оплати, підписання специфікації на умовах вказаного договору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 розгляд справи відкладено та запропоновано позивачу надати до суду оригінали договору поставки № 1/08 від 31.08.2014 та специфікації до договору.

03.03.2015 позивач надав через канцелярію суду додаткові документи по справі, а саме: платіжні доручення та банківські виписки по рахунку ФОП ОСОБА_2

06.03.2015 ПП "Природній дар" надало свої пояснення по справі, в яких просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 17.11.2014 р. у справі № 922/4719/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Крім того, ПП "Природній дар" просив розглядати справу за відсутністю його представника.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 розгляд справи відкладено на 19.03.2015.

1-й відповідач своїм правом на участь при розгляді апеляційної скарги не скористався, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

2-й відповідач, ТОВ "Альфатрейд 2010", в судове засідання не з'явився, причини його неявки суду не відомі. Направлена на адресу 2-го відповідача ухвала про призначення справи до розгляду повернулась до суду з позначкою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, з огляду на те, що явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представників відповідачів за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, який підтвердив свою позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Звертаючись до господарського суду, позивач послався на те, що 31.08.2014 року між ПП "Природній Дар" (1-й відповідач, постачальник) та ФОП ОСОБА_2 (позивач, покупець) було укладено договір поставки №1/08, відповідно до умов якого, 1-й відповідач зобов'язався поставити та передати у власність позивача продукцію, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити продукцію в асортименті, кількості та за цінами, викладеними у додатках до договору (п.1.1 договору).

Найменування, одиниці виміру та загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим договором, її часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначаються у відповідному замовленні покупця або узгоджується сторонами у відповідних додатках (п. 2.1 договору).

Відповідно до п.2.2 договору, фактична кількість, асортимент та розфасування продукції, що підлягає поставці позивачеві, вважається узгодженими сторонами в момент отримання 1-м відповідачем попередньої оплати, згідно умов договору.

Підтверджений сторонами асортимент та кількість продукції в кожній партії вказується в додатках до даного договору (п. 4.4 договору).

Позивач стверджує, що на виконання умов договору, сторони погодили асортимент, кількість та вартість партії продукції, що підтверджується специфікацією та рахунком-фактурою №17/2014 від 31.08.2014 року (а.с. 21) на загальну суму 573240,00 грн.

Відповідно до п. 1.3 специфікації, оплата товару зазначеного в специфікації здійснюється на умовах передплати 30%, а 70% після його огляду в місці зберігання та оформлення видатково-прибуткових накладних на відповідну партію поставки. 1-й відповідач надає покупцю рахунок-фактуру, яка повинна бути оплачена позивачем протягом 1 банківського дня.

В п. 7.7 договору також закріплено, що оплата за партію продукції, яка підлягає поставці, відповідно до прийнятого 1-м відповідачем до виконання замовлення, здійснюється наступним чином: 30% вартості партії сплачується позивачем в якості попередньої оплати на підставі наданого 1-м відповідачем рахунку протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання позивачем відповідного рахунку, інша частина вартості партії продукції сплачується позивачем в день отримання відповідної партії продукції.

02.09.2014 р., відповідно до умов договору, позивач перерахував на рахунок 1-го відповідача грошові кошти в сумі 172000,00 грн. у якості попередньої оплати, що підтверджується копією платіжного доручення №111 від 02.09.14 р. (а.с. 17).

Таким чином, позивач вважає, що факт пред'явлення 1-м відповідачем рахунку-фактури № 17/2014 від 31.08.14 р. на суму 573240,00 грн. (а.с. 21) свідчить про прийняття до виконання замовлення позивача на поставку 33720 банок яловичини тушкованої 1с ДСТУ (об'ємом 525 гр. за ціною 17,00 грн. кожна) саме 31.08.14 р.

Отже, поставка товару, відповідно до умов договору, мала бути здійснена до 10.09.14 р.

Як зазначає позивач, 1-й відповідач зобов'язання з поставки продукції позивачу не виконав, у зв'язку з чим, 01.10.2014 р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до 1-го відповідача з претензію № 01-10/2014 (а.с. 29-31), в якій вимагав виконати зобов'язання за договором або повернути попередню оплату до 10.10.2014 р. Крім того, в претензії зазначалось, що у випадку несвоєчасного повернення боргу 1-м відповідачем або поставки 100% партії продукції до "10" жовтня 2014 року, позивач буде нараховувати штраф у розмірі 10 % від дати порушення умов договору, а саме з 09.09.2014 року, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме у період за який сплачується пеня від дати порушення умов договору, а саме з 09.09.2014 року за кожен день прострочення, та 36% річних.

1-й відповідач, в свою чергу, 03 та 09 жовтня 2014 року повернув 102000,00 грн. (а.с. 34, 36). Залишок в сумі 70000,00 грн. 1-й відповідач сплатив лише 22.10.2014 р., що підтверджується копією відповідного платіжного доручення (а.с. 59).

На підставі викладених обставин, позивач вважає 1-го відповідача таким, що прострочив виконання зобов'язання за договором щодо поставки товару та повернення попередньої оплати, у зв'язку з чим позивачем заявлено до стягнення з 1-го відповідача

3808,00 грн. пені, інфляційних втрати в сумі 9918,00 грн., 3% річних в сумі 402,73 грн., штраф в сумі 1932,05 грн., 36% річних в сумі 690,41 грн.

Також, позивач зазначив про те, що внаслідок неналежного виконання 1-м відповідачем зобов'язань за договором поставки №1/08 від 31.08.2014, він прострочив поставку товару ТОВ «Аквілон-А» за договором купівлі-продажу № 09/1 від 01.09.2014, що стало причиною відмови ТОВ «Аквілон-А» від договору купівлі-продажу та неотримання позивачем гарантованого доходу. В зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з 1-го відповідача збитки, а саме неодержані доходи в сумі 337200,00 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути солідарно з Приватного підприємства "Природний Дар" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфатрейд 20 10" (далі - 2-й відповідач) суму боргу в розмірі 2000,00 грн.

Враховуючи, що позивач до прийняття рішення по справі було подано заяву про відмову від позову в частині солідарного стягнення з Приватного підприємства "Природний Дар" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфатрейд 20 10" основного боргу в розмірі 2000,00 грн., провадження у справі в цій частині судом припинено відповідно до п. 4 ст. 80 ГПК України.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив наявність правовідносин між сторонами у справі за договором поставки №1/08 від 31.08.2014, а також встановив факт невиконання 1-м відповідачем зобов'язань з поставки товару та прострочення виконання зобов'язання з повернення позивачу попередньої оплати в розмірі 70000,00 грн. за договором з 11.10.2014, зважаючи на направлення позивачем претензії № 01-10/2014 з вимогою про повернення попередньої оплати або поставки 100% товару до 10.10.2014 р.

Разом з цим, суд першої інстанції визнав безпідставними вимоги позивача про стягнення з Приватного підприємства "Природний Дар" 3808,00 грн. пені, штрафу в сумі 1932,05 грн. та 36% річних в сумі 690,41 грн., оскільки умовами договору поставки №1/08 від 31.08.14 р. та приписами чинного законодавства не передбачена відповідальність у вигляді пені, штрафу та 36% річних у разі несвоєчасного повернення попередньої оплати або поставки товару.

В той же час, місцевий господарський суд, встановивши факт прострочення 1-м відповідачем з 11.10.14 р. виконання зобов'язання з повернення позивачу попередньої оплати за договором поставки №1/08 від 31.08.14 р., а також на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України визнав правомірними вимоги позивача про стягнення з 1-го відповідача інфляційних втрат в сумі 1680,00 грн. та 3% річних в сумі 57,53 грн. за період з 11.10.14 р. по 20.10.14 р.

Щодо вимоги про стягнення з 1-го відповідача збитків в сумі 337200,00 грн., суд першої інстанції вважав її правомірною та такою, що підлягає задоволенню. При цьому, суд послався на обставини, за якими встановив, що за договором поставки №1/08 від 31.08.14 р. 1-й відповідач зобов'язався поставити позивачу 33720 банок яловичини тушкованої 1с ДСТУ вартістю 573240,00 грн. В подальшому, позивач домовився продати ТОВ "Аквілон-А" 33720 банок яловичини тушкованої 1с ДСТУ за 910440,00 грн., у зв'язку з чим був укладений договір купівлі-продажу №09/1 від 01.09.2014 р. Таким чином, місцевий господарський суд визнав, що у разі належного виконання 1-м відповідачем зобов'язань за договором №1/08 від 31.08.14 р. з поставки позивачу 33720 банок яловичини тушкованої 1с ДСТУ вартістю 573240,00 грн., останній мав отримати прибуток в розмірі 337200,00 грн., продавши вказаний товар ТОВ "Аквілон-А" за ціною 910440,00 грн. Проте, 1-й відповідач свої зобов'язання за договором №1/08 від 31.08.14 р. щодо поставки позивачу 33720 банок яловичини тушкованої 1с ДСТУ не виконав, у зв'язку з чим Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 також прострочив поставку товару ТОВ "Аквілон-А" за договором купівлі-продажу №09/1 від 01.09.2014 р., що в подальшому стало причиною відмови ТОВ "Аквілон-А" від договору купівлі-продажу №09/1 від 01.09.2014 р., а позивач поніс збитки, а саме неодержані доходи в сумі 337200,00 грн. За таких підстав, суд вважає доведеними вину 1-го відповідача у спричиненні вищевказаних збитків, розмір збитків завданих 1-м відповідачем та причинний зв'язок між його протиправною поведінкою та збитками позивача.

Враховуючи викладене, умови пункту 9.2 договору поставки №1/08 від 31.08.14 р., а також керуючись ст. 22, 623 ЦК України, ст. 224 ГК України, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимога про стягнення з Приватного підприємства "Природний Дар" збитків в сумі 337200,00 грн. є законною, правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для стягнення з 1-го відповідача інфляційних, річних та збитків, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи в порушення вимог ст. 43 ГПК України не взято до уваги та не надано належної оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, юридичної оцінки суті спірних правовідносин та заявлених вимог про стягнення з 1-го відповідача збитків у вигляді неодержаних доходів за іншим договором, в зв'язку з чим суд невірно застосував норми матеріально права, дійшовши помилкового висновку щодо наявності причинного зв'язку між не поставкою 1-го відповідачем товару за договором поставки №1/08 від 31.08.2014 та збитками позивача. Також суд не звернув увагу на те, що за своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України, внаслідок чого суд неправомірно стягнув з 1-го відповідача суму річних та інфляційних.

Предметом даного господарського спору є питання щодо наявності підстав для стягнення з 1-го відповідача - Приватного підприємства "Природний Дар" визначених позивачами збитків у вигляді упущеної вигоди, що складається з неотриманого позивачем доходу за укладеним з ТОВ "Аквілон-А" договором купівлі-продажу №09/1 від 01.09.2014, внаслідок невиконання 1-м відповідачем своїх зобов'язань з поставки товару за договором №1/08 від 31.08.2014.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 3)вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Звертаючись до господарського суду, позивач в обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення з 1-го відповідача збитків посилається на те, що 31.08.2014 року між ПП "Природній Дар" та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір поставки №1/08, на виконання умов якого 02.09.2014 р. позивач перерахував на рахунок 1-го відповідача грошові кошти в сумі 172000,00 грн. у якості попередньої оплати, що підтверджується копією платіжного доручення №111 від 02.09.14 р. (а.с. 17).

Порядок прийняття до виконання (схвалення) замовлення покупця (позивача) договором не встановлений, однак, позивач вважає, що факт пред'явлення 1-м відповідачем рахунку-фактури № 17/2014 від 31.08.14 р. на суму 573240,00 грн. (а.с. 21) свідчить про прийняття до виконання замовлення позивача на поставку 33720 банок яловичини тушкованої 1с ДСТУ (об'ємом 525 гр. за ціною 17,00 грн. кожна) саме 31.08.14 р. Отже, поставка товару, відповідно до умов договору, мала бути здійснена до 10.09.14 р.

Разом з цим, матеріали справи свідчать про те, що 01.09.2014 року між позивачем та ТОВ "Аквілон-А" було укладено договір купівлі-продажу №09/1 (а.с. 15-16), відповідно до умов якого, позивач зобов'язався продати, а ТОВ "Аквілон-А" прийняти та оплатити товар - яловичину тушковану 1с ДСТУ в кількості 33720 банок, на загальну суму 910440,00 грн., отриманий виключно від Приватного підприємства "Природний Дар" за договором поставки №1/08 від 31.08.14 р. (п.1.1).

Відповідно до п. 1.3 договору купівлі-продажу №09/1 від 01.09.2014 р., позивач зобов'язався здійснити поставку товару ТОВ "Аквілон-А" протягом 20 (двадцяти) календарних днів, але не пізніше 23 вересня 2014 року.

Таким чином, позивач вважає, що в разі належного виконання 1-м відповідачем зобов'язань за договором №1/08 від 31.08.2014 з поставки позивачу 33720 банок яловичини тушкованої 1с ДСТУ вартістю 573240,00 грн., останній мав отримати прибуток в розмірі 337200,00 грн., продавши вказаний товар ТОВ "Аквілон-А" за ціною 910440,00 грн.

У відповідності до вимог чинного законодавства пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 51/250.

Однак, в даному випадку матеріали справи свідчать про те, що станом на 01.09.2014, тобто на момент укладання позивачем договору купівлі-продажу №09/1 від 01.09.2014 з ТОВ "Аквілон-А", у 1-го відповідача не існувало безумовного обов'язку з поставки товару, оскільки такий обов'язок мав бути виконаний останнім до 10.09.2014.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вказані обставини не підтверджують реальну можливість отримання позивачем грошової суми в розмірі 337200,00 грн., оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу №09/1 від 01.09.2014 з ТОВ "Аквілон-А", 1-й відповідач ще не здійснив поставку товару, тобто заплановані позивачем доходи мали не реальний, а абстрактний характер.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно ст.ст. 42,44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Таким чином, в силу того, що позивач є суб'єктом підприємницької діяльності саме на нього покладається комерційний ризик господарської діяльності.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Отже, позивача ніхто не примушував до укладання договору з купівлі-продажу №09/1 від 01.09.2014 з ТОВ "Аквілон-А" до настання строку виконання 1-м відповідачем своїх зобов'язань за договором №1/08 від 31.08.2014, оскільки дії ФОП ОСОБА_2 з цього приводу ґрунтуються на принципах комерційного розрахунку та власного комерційного ризику. За таких обставин, колегія суддів констатує відсутність причинного зв'язку між не поставкою 1-м відповідачем товару за договором №1/08 від 31.08.2014 та неотриманням позивачем доходу в розмірі 337200,00 грн., що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення збитків на підставі ст. 22, 623 ЦК України, ст. ст. 224, 225 ГК України.

Крім того, відповідно до ст. 32 ГПК доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Це - письмові та речові докази, висновки експертів, пояснення осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у процесуально встановленому порядку.

Достовірність доказів - це відповідність дійсності фактичних даних, які отримані з законних джерел, в результаті ретельної перевірки доказів та їх джерел під час досудового слідства та в суді. Достовірність є відповідністю інформації, отримуваної із доказу, дійсності.

Згідно з ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до вимог п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003р. №55, "ДСТУ 4163-2003" "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів", якими визначено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України ).

Так, звертаючись до господарського суду з даним позовом, ФОП ОСОБА_2 обґрунтовує позовні вимоги невиконанням Приватним підприємством "Природний Дар" умов договору поставки №1/08 від 31.08.2014.

При цьому, ПП "Природний Дар" заперечує наявність даного договору, посилаючись на те, що за результатами аналізу первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, податкової та статистичної звітності посадовими особами ПП "Природній дар" встановлено факт відсутності укладеного між сторонами договору поставки № 1/08 від 31.08.2014, отримання грошових коштів та повернення попередньої оплати, підписання специфікації на умовах вказаного договору.

Слід зазначити, що позивачем на вимогу суду не надано до матеріалів справи оригіналів договору поставки № 1/08 від 31.08.2014, специфікації, а надані до матеріалів справи копія вказаних документів не засвідчені у відповідності до вимог п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003р. №55, "ДСТУ 4163-2003" "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації", а саме: не містять назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Також, вказана копія договору не узгоджується з п. 12.10. договору, яким сторони домовились, що кожна сторінка договору повинна бути завірена підписом сторін.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення з 1-го відповідача збитків не мають належного документального та матеріального обґрунтування.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з 1-го відповідача інфляційних та 3% річних, вказані вимоги не мають правових підстав для задоволення, оскільки За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 у справі №921/266/13-г/7).

За таких обставин, рішення господарського суду в частині стягнення з Приватного підприємства "Природний Дар" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 інфляційні втрати в сумі 1680,00 грн., 3% річних в сумі 57,53 грн., збитки в сумі 337200,00 грн. підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

З огляду на зазначене та керуючись 32-34, 43, 99, 101, 102, п.2 ст. 103, п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Природній дар", с. Шельпаки, Тернопільська область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 17.11.14 у справі № 922/4719/14 в частині стягнення з Приватного підприємства "Природний Дар" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 інфляційні втрати в сумі 1680,00 грн., 3% річних в сумі 57,53 грн., збитків в сумі 337200,00 грн., 6778,74 грн. судового збору скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (61032, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства "Природній Дар" (47810, Тернопільська область, Підволочиський район, с. Шельпаки, вул. І. Франка, 28, ) витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 3389,39 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів..

Повний текст постанови підписано 24 березня 2015 року

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.