ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р. Справа № 911/58/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця Стрельчука Олександра Яковича;

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Німецько-українська науково-виробнича фірма «Бровафарма»;

про стягнення 16 802,29 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Паціра В.Р. (довіреність № 560 від 18.08.2014 року)

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Фізичної особи-підприємця Стрельчук Олександра Яковича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Німецько-українська науково-виробнича фірма «Бровафарма» про стягнення 16 802,29 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.01.2015 року порушено провадження у справі № 911/58/15 та призначено до розгляду на 03.02.2015 року.

03.02.2015 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив, яким останній проти позову заперечує.

В судове засідання, яке відбулось 03.02.2015 року представник позивача не з'явився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 13.01.2015 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. У зв'язку з чим, розгляд справи відкладався до 03.03.2015 року.

В судове засіданні 03.03.2015 року позивач не з'явився, однак надіслав до суду пояснення на відзив відповідача.

Відповідач в судовому засіданні 0303.205 року проти позову заперечував та просив застосувати строки позовної давності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши надані сторонами докази та пояснення, суд

встановив:

21.05.2013 року Фізичною особою-підприємцем Стрельчук О.Я. було підписано Договір ТЕО 21/05/2013 на транспортно-експедиційне обслуговування з Товариством з обмеженою відповідальністю «Німецько-українська НВФ Бровафарма» на перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполучені.

Відповідно до умов заявки № 01 на автомобільне перевезення вантажу від 21.05.2013 року (надалі - Заявка) ФОП Стрельчук О.Я. зобов'язувався надати ТОВ «Німецько-українська НВФ Бровафарма» автотранспортні послуги на перевезення вантажу при досягненні згоди по всіх викладених в ній обов'язкових пунктах, до яких відноситься: точна дата і час надання автотранспортного засобу під завантаження, маршрут перевезення, характеристика вантажу (назва, розмір, вага), адреса місць завантаження і розвантаження, відправник і отримувач вантажу, умови оплати, особливі умови перевезення конкретного виду вантажу, а також інші умови.

На підставі і на умовах наведеної Заявки (яка фактично свідчить про укладення сторонами договору перевезення вантажу у міжнародному сполученні) ФОП Стрельчук О.Я. надав ТОВ «Німецько-українська НВФ Бровафарма» наступні послуги:

23.05.2013 року товар (таблетки кобальта хлорид натрія, хлорид) був завантажений і оформлений в Київській обласній митниці і доставлено в Республіку Польща, що підтверджується відміткою СМR№014661.

24.05.2013 року вантаж не був пропущений Митними органами Республіки Польща за відсутності ветеринарного дозволу на імпорт, (підтверджується відміткою СМR №014661).

Відповідно до п. 2.4 Договору Т30-21/05/2013 від 21.05.2013 року відповідач повинен забезпечити належне оформлення товаросупровідних і митних документів, необхідних для безперешкодного проїзду автомобіля через країни і митні переходи, по яким здійснюється перевезення.

15.06.2013 року автомобіль з вантажем був повернутий на митну територію України, що підтверджується відміткою у СМR №014661. 17.06.2013 року товар був доставлений в м. Бровари і 03.07.2013 року товар був вивантажений в м. Броварах.

Позивач зазначив, що за домовленістю (підтверджується Актом виконання робіт № 84 від 03.07.2013 року підписаним позивачем і відповідачем) замовник зобов'язується заплатити 8227,00грн. за перевезення вантажу м. Бровари (Україна) - м. Дорогуськ (Республіка Польща) - м. Бровари (Україна), а також 15 000 грн. за простій автомобіля відповідно до п.5.2 Договору, яким передбачено, що за кожні почату добу простою транспортного засобу під завантаженням (вивантаженням) оплачує перевізнику неустойку в розмірі 500 грн. за кожні почату добу простою, якщо інше не передбачено заявкою.

Відповідно до п. 5.6 Договору ТЕО 21/05/2013 на траспортно-експедиційне обслуговування за несвоєчасну оплату вартості виконаних робіт замовник виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

У зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача за період з 29.03.2014 року по 29.09.2014 року пеню в сумі 1802,29 грн.

Позивач зазначив, що 24.05.2013 року ТОВ «Німецько-українська НВФ Бровафарма» оплатило 8227,00 грн., однак за простій автомобіля сплата не здійснена, що призвело до виникнення за відповідачем заборгованості в сумі 15000 грн. за простій автомобіля та нарахування пені в сумі 1802,29 грн., що всього становить 16 802,29 грн.

Відповідач у відзиві проти позову заперечував, зазначив, що сплатив визначену в Заявці вартість перевезення вантажу в повному обсязі.

Про затримку автомобіля на кордоні відповідач дізнався від позивача, та намагався як найшвидше вирішити питання з документами, необхідними для перетину кордону. За неможливістю отримання документів про наявність виробника в списку виробників за європейською директивою 16.06.2013 року вантаж був повернутий до м. Бровари.

Відповідач зазначив, що позивач не звертався до нього з вимогою про оплату простою та сплату пені, заперечував підписання Акту виконаних робіт № 84 від 03.07.2013 року на суму 23277,00 грн., на який посилається позивач в позовній заяві. Відповідач зазначає, що не був обізнаний з нарахованими позивачем сумами, що виключає його прострочення, вартість перевезення оплатив в розмірі, визначеному Заявкою.

Також, відповідач у відзиві зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з позовом, який виник з договору перевезення вантажу.

Як передбачено ст.11 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року, для цілей митних та інших формальностей, які повинні бути здійснені до доставки вантажу, відправник додає до вантажної накладної необхідні документи або надає їх в розпорядження перевізника, і забезпечує його всією інформацією, якої він може потребувати.

Перевізник не зобов'язаний перевіряти вірність і адекватність цих документів та інформації. Відправник несе відповідальність перед перевізником за будь-які збитки, заподіяні відсутністю, недостатністю чи невірністю таких документів та інформації, за винятком випадків незаконних дій або недбалості перевізника.

Крім того, сплата неустойки за простій транспортного засобу з вантажем передбачено умовами Договору.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Однак, згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог, які виникають у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Також, ч.ч. 5, 6 ст. 315 Господарського кодексу України, який є спеціальним до правовідносин, що виникають між господарюючими суб'єктами, визначено, що для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Як визначено ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року, термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік. Однак, у випадку навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обов'язків, яке згідно законодавства, що застосовується судом або арбітражем, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки. Відлік терміну позовної давності починається:

a) у випадку часткової втрати чи пошкодження вантажу, або прострочення в доставці - з дня доставки;

b) у випадку втрати всього вантажу - з тридцятого дня по закінченню узгодженого терміну доставки, або, за відсутності такого терміну, - з шістдесятого дня після прийняття вантажу перевізником для перевезення;

c) у всіх інших випадках - по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення.

День початку відліку терміну позовної давності у термін не зараховується.

Пред'явлення претензії в письмовій формі припиняє відлік терміну позовної давності до того дня, коли перевізник у письмовій формі відхилив претензію і повернув додані до неї документи. У випадку часткового визнання претензії відлік терміну позовної давності відновляється лише стосовно тієї частини претензії, яка залишається предметом спору. Тягар доказу факту отримання претензії або відповіді на неї, а також повернення документів, лежить на стороні, яка посилається на ці факти. Відлік терміну позовної давності не призупиняється внаслідок пред'явлення подальших претензій на тій же підставі.

За умови дотримання положень пункту 2 вище, подовження терміну позовної давності регулюється законодавством суду або трибуналу, що розглядає справу. Це законодавство також регулює нове набуття позовних прав.

Вимоги, термін позовної давності по яким закінчився, не можуть бути пред'явлені у формі зустрічного позову або контрпретензії.

Таким чином, строк позовної давності обраховується в один рік, починаючи через три місяці після укладення Договору (оскільки претензія не надсилалась), тобто після 21.08.2013 року, відповідно річний строк позовної давності минув в кінці серпня 2014 року, в той час, як позов подано лише в січні 2015 року.

Оскільки, Акт № 84 від 03.07.2013 року складено до початку відліку строку давності (під час тримісячного строку з моменту укладення Заявки), такий Акт не впливає на його перебіг і не впливає на результат вирішення спору.

Позивач в обґрунтування поважності причин пропуску позовної давності посилався на ч. 1 ст.32 Конвенції, де передбачено, що у випадку навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обов'язків яке згідно законодавства, що застосовується судом, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки.

Однак, суд не вбачає в діях відповідача ознак умисного ухилення від зобов'язання, оскільки відповідач вживав заходів для пришвидшення отримання документів для перевезення вантажу, і надання необхідних для перетину кордону документів залежало не лише від дій відповідача. Про відсутність умислу свідчить також той факт, що відповідач був зацікавлений у досягненні певного господарського результату і не мав на меті спричинити простій автомобіля позивача.

Щодо несплати відповідачем за простій автомобіля, позивачем не надано суду доказів звернення до відповідача з відповідною вимогою, тому відсутні підстави стверджувати про прострочення зобов'язання.

Згідно зі ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо необхідності сплати за простій автомобіля, однак для відповідної вимоги, яка випливає з договору перевезення минув строк позовної давності, про що заявлено відповідачем. Позивач же не обґрунтував поважності причин пропуску строку давності.

Статтею 266 Цивільного кодексу України передбачено, що зі сплином позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Таким чином, за наслідками розгляду справи судом встановлено правомірність і обґрунтованість заявлених позовних вимог, однак позов задоволенню не підлягає у зв'язку з пропуском позивачем строку спеціальної позовної давності як до основної вимоги, так і до додаткових вимог.

Керуючись ст. ст. 33-34, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 06.03.2015 р.

Суддя Т.П. Карпечкін