ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року Справа № 916/3692/14

Вищий господарський суд України у складі колегії: головуючого, судді Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М., Студенця В.І., за участі представника позивача Н. Горьової (дов. від 17.12.2014), розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20 січня 2015 року у справі № 916/3692/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" до Селекційно-генетичного інституту-Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення про стягнення 64 907 грн,

УСТАНОВИВ:
У вересні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Селекційно-генетичного інституту-Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення про стягнення 64 907 грн заборгованості за послуги водовідведення з підстав неналежного виконання умов договору від 1 листопада 2000 року № 4059/2 на послуги водопостачання і водовідведення.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на сплив строку дії договору.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20 листопада 2014 року позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20 січня 2015 року (судді В. Шевченко, В. Головей, С. Колоколов) рішення скасовано і в позові відмовлено з мотивів відсутності зобов'язання за цим договором.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" просить постанову скасувати з підстав неправильного застосування апеляційним господарським судом статті 193 Господарського кодексу України, статей 509, 526 Цивільного кодексу України, статей 32, 34 Господарського процесуального кодексу України та залишити в силі рішення.

Селекційно-генетичний інститут-Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення проти доводів касаційної скарги заперечує і в її задоволенні просить відмовити.

Сторони належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання, проте представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Господарськими судами встановлено, що 1 листопада 2000 року між комунальним підприємством "Одесводоканал", правонаступником якого є позивач, (водоканал) і Селекційно-генетичним інститутом-Національним центром насіннєзнавства та сортовивчення (абонент) було укладено договір № 4059/2 на послуги водопостачання та водовідведення (далі - договір). Умовами договору сторони, зокрема, погодили, що стічні води приймаються рівними об'ємами спожитої води або визначається за показниками приладу обліку згідно з пунктом 21 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунального господарству від 1 липня 1994 року № 65; об'єм скинутих абонентом дощових стоків визначається розрахунковим шляхом згідно пункту 15.9. цих Правил; нарахування платежу за скид ненормативно-очищених стоків проводиться у відповідності з Правилами приймання виробничих стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, затверджених розпорядженням Одеської облдержадміністрації від 9 лютого 1998 року № 87/А-98; у разі зменшення об'ємів водокористування-водовідведення при проведенні розрахунків по затвердженим нормам водокористування, перерахунок проводиться з початку місяця, у якому були надані відомості; водоканал не несе відповідальності за несвоєчасне надання абонентом відомостей про зменшення об'ємів споживання (пункти 3.7 - 3.9 договору). Договір укладено строком на п'ять років і діє з 1 листопада 2000 року до 1 листопада 2005 року. Договір вважається продовженим на наступні п'ять років, якщо упродовж місяця після закінчення строку його дії жодна із сторін не заявить про зміну або припинення його дії (пункт 5.3 договору).

Актами від 27 червня 2002 року № 1397-ТИ та від 21 травня 2003 року № 1150-ТИ сторони погодили розмір площі, яку займає відповідач.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 затверджені Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, відповідно до яких розраховується об'єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та потрапляє в мережі водовідведення споживачів або через дощозбірники і колодязі, які розташовані на території споживачів, у мережі водовідведення виробника. Водночас визнаний таким, що втратив чинність наказ Державного комітету України по житлово-комунального господарству від 1 липня 1994 року № 65 "Про затвердження Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України".

За надані в період з 1 січня 2013 року по 1 серпня 2014 року послуги з водовідведення відповідачу було запропоновано сплатити 64 907 грн і невиконання зобов'язання спричинило спір.

Задовольняючи позов, господарський суд виходив з того, що відповідач не виконав зобов'язань за договором від 1 листопада 2000 року № 4059/2 на послуги водопостачання та водовідведення в частині своєчасної та повної оплати спожитих послуг з водовідведення. Доводи боржника про припинення дії договору місцевим господарським судом не прийняті до уваги з мотивів застосування до спірних правовідносин правила пункту 5.3. договору.

Здійснюючи перегляд рішення, апеляційний господарський суд встановив, що 12 лютого 2013 року сторони уклали інший договір за № 4059/2 на водопостачання та водовідведення, пунктом 7.4. якого погодили, що договір вступає в силу з дати підписання та діє до 31 грудня 2013 року. Пунктом 7.5 договору сторони передбачили, що умови договору застосовуються до правовідносин сторін, які виникли з 1 січня 2013 року.

За цих обставин апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що дія договору від 1 листопада 2000 року № 4059/2 припинилась з моменту підписання договору від 12 лютого 2013 року № 4059/2 на водопостачання та водовідведення. Зазначений висновок узгоджується з висновком Одеського апеляційного господарського суду у справі № 916/3324/13 за участі тих же сторін, відповідно до якого договір від 1 листопада 2000 року за № 4059/2 втратив свою чинність з 2012 року.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Оскільки позивач просить стягнути суму боргу за надані з 1 січня 2013 року по 1 серпня 2014 року послуги водовідведення з підстав неналежного виконання відповідачем умов договору від 1 листопада 2000 року № 4059/2, дія якого припинена, апеляційний господарський суд, ураховуючи права господарського суду щодо виходу за межі позовних вимог, дійшов правомірного висновку про відмову в позові.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20 січня 2015 року у справі № 916/3692/14 залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" без задоволення.

Головуючий, суддя М. В. Кузьменко
Суддя І. М. Васищак
Суддя В. І. Студенець