ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015 року Справа № 904/7951/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Широбокова Л.П. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Пруднікова В.В.

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Данильчук С.А., представник, довіреність №017 від 23.01.15;

від відповідача: Коржилов І.О., представник, довіреність №б/н від 05.01.15;

від третьої особи: Камінський О.Д. представник, довіреність №15-10 від 12.01.15;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2014р. у справі №904/7951/14

за позовом Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго"

Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпропетровськ

До Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альянс",

м. Дніпропетровськ

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним пункту договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2014р. у справі №904/7951/14 (суддя Рудь І.А.) в позові відмовлено. Повернуто позивачу з державного бюджету зайво сплачений судовий збір - 609,00 грн. Рішення суду мотивоване тим, що Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що оспорюваний правочин в частині суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявлення сторін.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Комунальне підприємство "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради звернулось з апеляційною скаргою, в якій рішення суду просить скасувати як прийняте при неповному з`ясуванні обставин справи, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що завищення тарифу за ризиком, передбаченим п. 11.5. договору, стало причиною завищення загального тарифу та, як наслідок, розміру страхового платежу. Зазначив, що Відповідачем вчасно не були надані йому для ознайомлення Правила, внаслідок чого він був позбавлений можливості перевірити правильність застосування тарифу та не мав підстав для його зменшення. Зробив висновок, що застосування Відповідачем при укладенні договору страхування тарифу, що не відповідає вимогам Правил, є грубим порушенням ст. ст. 6, 16 Закону України "Про страхування" та є підставою для визнання п. 11.5 договору №21.12420.03 недійсним з дня укладення договору.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив. Зазначив, що відповідно до ст.ст. 16,17 Закону України "Про страхування", п. 3 ч. 1 ст. 3 та ст. 627, 203, 982 Цивільного кодексу України додержав вимог щодо належного оформлення договору з визначенням всіх істотних умов відповідно до діючого законодавства, у тому числі ознайомив з діючими Правилами страхування Позивача. Вважає, що підстави для визнання договору недійсним відсутні, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню в силі, а апеляційна скарга - відхиленню.

Третя особа апеляційну скаргу підтримала, просила рішення скасувати, позов задовольнити. Зазначила, що при укладенні договору від 01.09.2013р. №21.12420.03 по страховому ризику в п. 11.5 Відповідачем застосований тариф 0,2 від страхової суми, що більше на 0,13 за максимально дозволений (визначений таблицею 1 додатку №10 Правил №21.07.06 з урахуванням коефіцієнтів коригування від 0,01 до 7,0). Внаслідок застосування при укладенні договору страхування тарифу у розмірі, що перевищує розмір, розрахований актуарієм, ревізією встановлено завищення розміру страхового платежу, сплаченого Відповідачу, на суму 21072,05 грн (0,13% від 16 209267,80 грн), чим порушено вимоги ст. 16 Закону №85/96-ВР. Вважає, що п. 11.5 договору не відповідає вимогам Закону та підлягає визнанню недійсним.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом при перегляді справи встановлено, що 01.09.2013р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альянс" - страховик (надалі відповідач) та Комунальним підприємством "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" - страхувальник (надалі позивач) укладений договір добровільного страхування майна та добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ №21.12420.03 (надалі - Договір) предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим майном, зазначеним у Додатку №1 до Договору на загальну суму 16 209 267 грн 80 коп (п. 2, п.п.4.1 Договору).

Строк дії Договору з 00 годин 01.09.2013р. до 24 години 31.08.2014р., з врахуванням умов, зазначених в п. 7.2 цього Договору (п. 9 Договору).

Згідно п. 3 Договору страхування здійснюється на умовах цього Договору, Правил СК „Альянс" №21.07.06 „Добровільного страхування майна" та №22.07.06 „Добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ".

Загальна страхова сума за договором складає 16 209 267 грн 80 коп (п. 5 Договору).

Умовами п. 6 Договору визначений страховий тариф, що за вказаний період страхування складає 1,490% від загальної страхової суми, в тому числі за ризиками (тариф вказується щодо ризиків, зазначених у відповідному пункті цього Договору, та визначається у відсотках від загальної страхової суми):

п.11.1 (вогневі ризики: пожежа, удар блискавки, вибух газу, що застосовується в побутових цілях) - 0,25000;

п.11.2 (стихійні явища: землетрус, виверження вулкану, дії підземного вогню, буря, вихор, ураган, смерч, поверхнева злива, паводок, довготривалий снігопад, град, гірський обвал) - 0,24000;

п.11.3 (пошкодження застрахованого майна водою у результаті/впливу води, гарячої чи холодної, що вилилася при призначенням із внутрішньої водопровідної системи будинку або його частин) - 0,20000;

п.11.4 (крадіжка зі зломом, пограбування в межах місця страхування, протиправні дії третіх осіб) - 0,20000;

п.11.5 (падіння на застраховане майно пілотованих, не пілотованих літальних об'єктів та їх уламків) - 0,20000;

п.11.6 (вибух) - 0,20000;

п.11.7 (механічні пошкодження) - 0,20000.

Згідно п. 7.1 Договору загальний страховий платіж визначається за згодою сторін та складає 241518 грн 09 коп, який повинен бути сплачений страхувальником не пізніше 31.10.2013р. (п. 7.2 Договору).

На виконання умов Договору позивачем здійснена сплата страхового платежу в сумі 241 518 грн 09 коп, що підтверджується платіжним дорученням №1280 від 30.10.2013р. (а.с. 16).

За результатами перевірки (акт №06-21/19 від 27.06.2014р.), здійсненої посадовими особами Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області (третя особа), встановлено, що базовий страховий тариф на страхування від падіння на застраховане майно пілотованих, не пілотованих літальних об'єктів та їх уламків становить 0,01% від страхової суми. При застосуванні максимально-можливого коефіцієнта 7,0 розмір тарифу складе 0,07 % від страхової суми. Проте, при укладанні договору від 01.09.2013р. №21.12420.03 страховиком застосовано тариф 0,20 від страхової суми, що більше на 0,13 за максимально дозволений. Внаслідок застосування при укладенні договору страхування тарифу у розмірі, що перевищує розмір розрахований актуарієм, ревізією встановлено завищення розміру страхового платежу, сплаченого ПрАТ "СК "Альянс", на суму 21 072,05 грн (0,13% х 16209267,80 грн), чим порушено вимоги ст. 16 Закону „Про страхування".

В своїй позовній заяві Позивач просить визнати у судовому порядку п. 11.5 Договору добровільного страхування майна та добровільного страхування від вогневих ризиків стихійних явищ №21.12420.03 від 01.09.2013р. недійсним, як такий, що не відповідає вимогам закону, посилаючись на вказаний акт ревізії та приписи ст. ст. 16, 20 Закону України „Про страхування", ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом вище, між сторонами склалися відносини страхування, та відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 982 Цивільного кодексу України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором (ст. 983 Цивільного кодексу України).

Сторонами при укладанні спірного Договору узгоджено всі істотні умови згідно приписів діючого законодавства, зокрема, перелік страхових випадків та страхові тарифи.

Відповідно до підпункту 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Підстави недійсності правочину унормовані приписами статей 203, 215 Цивільного кодексу України, зокрема, зміст правочину не повинен суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особи, які вчиняли правочин, повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин має бути вчинений у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач просить визнати недійсним п.11.5 договору. В п. 11 договору сторонами узгоджено перелік страхових випадків, а саме п. 11.5. дослівно викладено в наступній редакції « 11.5 Падіння на застраховане майно пілотованих, не пілотованих літальних об'єктів та їх уламків. Застраховано».

В силу ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Визначення в договорі такого страхового випадку не суперечить вимогам Закону України "Про страхування" чи іншим законодавчим актам. Жодних підстав щодо невідповідності цих умов договору закону позивачем не наведено, тому відсутні правові підстави для визнання умов п.11.5 договору недійсними.

Разом з тим, вимагаючи визнати недійсним п. 11.5 договору, позивач обґрунтовує свою вимогу невірним зазначенням страхового тарифу по цьому ризику. Страхові тарифи визначені сторонами у п. 6 договору, про визнання умов якого недійсними позовна вимога не заявлена.

В силу ст. 83 Господарського процесуального кодексу України суд не може виходити за межі позовних вимог без клопотання зацікавленої сторони. Сторони також не мають права змінювати предмет чи підстави позову при розгляді справи в апеляційній інстанції.

Відтак, зважаючи на позовні вимоги про визнання недійсним саме п.11.5 договору, до предмету доказування не входить встановлення правомірності визначення страхових тарифів.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що позивачем не оспорюється встановлений у п.6 загальний страховий тариф - 1,490%, та оспорення ним страхового тарифу по одному із страхових випадків не впливає на загальний страховий тариф та не призведе до поновлення його прав, на які він очікує.

Сторони можуть самі усунути в установленому порядку порушення, які тягнуть за собою визнання правочину недійсним, зокрема, шляхом вчинення нового правочину, внесення до нього змін, тощо, оскільки позивачем договір в цілому не оспорюється. Сторонам слід мати на увазі, що законом не передбачено заборони стосовно надання правочинові, в тому числі про внесення змін до іншого правочину, - за згодою сторін зворотної дії у часі.

З огляду на встановлені обставини позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність позовних вимог підставам позову. Разом з тим, вказане не вплинуло на його висновки про безпідставність позовних вимог.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44-49, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2014р. у справі №904/7951/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений 20.03.2015р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя В.В. Прудніков