КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2015 р. Справа№ 910/25202/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Самсіна Р.І.

суддів: Скрипки І.М.

Гончарова С.А.

За розглядом апеляційної скарги Дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін Ап!» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2014 року у справі № 910/25202/14 (суддя - Яковенко А.В.)

За позовом Дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін Ап!»

до Публічного акціонерного товариства «БМ Банк»

про визнання зобов'язання припиненим

за участю представників сторін:

від позивача (скаржник): Гогітідзе Г.Н. (довіреність від 15.09.2014р.);

від відповідача: Іванова О.В. (довіреність № 04-2/154 від 26.12.2014р.);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.12.2014р. відмовлено у задоволенні позову Дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін Ап!» в якому заявлялись вимоги встановити зобов'язання по додатковому договору № 3 від 25.02.2014р. до кредитного договору № 18/8/190214 від 19.02.2014р. - припиненим станом на 26.02.2014р..

Ухвалою суду від 05.02.2015р. прийнято до провадження апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін Ап!», у якій, скаржник просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва № 910/25202/14 від 29.12.2014р.; винести рішення, яким визнати зобов'язання по додатковому договору № 3 від 25.02.2014р. до кредитного договору № 18/8/190214 від 19.02.2014р. - припиненим станом на 26.02.2014р..

З рішенням суду позивач не погоджувався, вказуючи, що суд першої інстанції повинен був з'ясувати обґрунтованість заявлених вимог і заперечень та з'ясувати коли саме відповідач набув право на депозитний вклад, чи достатньо коштів на депозитному вкладі для забезпечення вимог кредитора, чи припиняє зобов'язання по кредитному договору № 3 набуття відповідачем права на вказаний депозитний вклад.

За твердженням позивача вказані питання не були предметом дослідження в суді першої інстанції, всупереч тому, що вони основні для вирішення цього спору, а поза увагою, також, були залишені обставини, які припиняють зобов'язання, а саме:

- відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом;

- згідно ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги;

- згідно ч. 3 ст. 203 ГК України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування; для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Згідно доводів апелянта, станом на 26.02.2014р. вимоги відповідача було задоволено повністю шляхом набуття останнім права на депозитний вклад зарахування.

Відповідачем суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу (зареєстрований за вх. суду № 09-11/4969/15 від 20.03.2015р.) у якому стверджується, що всі зазначені у апеляційній скарзі обставини були належним чином досліджені судом першої інстанції, внаслідок чого судом був зроблений цілком обгрунтований та законний висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

За розглядом матеріалів справи, при дослідженні наявних доказів, враховуючи пояснення представників сторін та доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі судом відзначається про відсутність підстав для скасування судового рішення при врахуванні наступного.

Матеріалами справи підтверджено, не заперечується представниками сторін та встановлено під час розгляду справи судом першої інстанції, що 19.02.2014р. між Дочірнім підприємством «А.Е.Т. Джоін Ап!», як позичальником та Публічним акціонерним товариством «БМ Банк» укладено Генеральний кредитний договір №18/8/190214, де у п. 1.2 договору погоджено, що банк, за наявності тимчасово вільних грошових коштів, на підставі додаткових договорів до даного кредитного договору, надає позичальнику кредити в межах максимального ліміту кредитування, встановленого даним кредитним договором, та в порядку і на умовах, визначених у додаткових договорах, укладених у рамках цього кредитного договору і які є його невід'ємними частинами.

Приписами п. 4.3.6. Кредитного договору обумовлено, що відповідно до вимог ст. 1071 Цивільного кодексу України та Інструкції НБУ «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої Постановою правління №22 від 21.01.2014р., позичальник доручає банку здійснення договірного списання коштів, необхідних для повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, комісійних винагород, інших платежів Позичальника, які підлягають до сплати та/або не сплачені Позичальником у терміни відповідно до умов даного Кредитного договору, з будь-якого рахунку, що належить Позичальнику та який відкрито в Банку, в тому числі з рахунків в інших валютах, ніж валюта даного Кредитного договору. Конвертація грошових коштів, що списуються з метою погашення заборгованості за кредитом, здійснюється за комерційним курсом Банку з урахуванням всіх витрат, необхідних для проведення такої конвертації.

Згідно з п. 4.3.7 договору, для виконання зобов'язань по сплаті процентів, заборгованості за кредитом та інших платежів за Кредитним договором та Додатковими договорами, які підлягають до сплати та/або не сплачені Позичальником у терміни відповідно до умов Додаткових договорів, Позичальник доручає Банку, без отримання заяви про купівлю/обмін (конвертацію) іноземної валюти або банківських металів, здійснювати операції з купівлі/обміну (конвертації) іноземної валюти або банківських металів за рахунок коштів, що знаходяться на рахунках, відкритих Позичальником у Банку, на Міжбанківському валютному ринку України, на Міжнародному валютному ринку або за рахунок власної валютної позиції за курсом/крос-курсом, встановленим Банком у день здійснення операції. Придбану/обміняну (конвертовану) іноземну валюти або банківські метали Банк зараховує на поточний рахунок Позичальника з наступним договірним списанням у погашення зобов'язань Позичальника за даним Кредитним договором. При цьому, Банк має право здійснити договірне списання комісії за проведені операції згідно з тарифами банку з будь-якого рахунку в гривнях, що належить Позичальнику та який відкрито в Банку.

Спір у справі виник з приводу припинення зобов'язань по додатковому договору № 3 від 25.02.2014р., що укладений між сторонами в межах зазначеного генерального кредитного договору №18/8/190214, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у сумі 740 711, 00 доларів США строком повернення не пізніше 26.02.2014р. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 9% річних.

Правове регулювання відносин сторін, що виникли внаслідок укладених між ними договорів на законодавчому рівні визначено параграфами 1,2 глави 71 Цивільного кодексу України, про що правильно зазначено судом першої інстанції.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором, 25.02.2014р. між позивачем та відповідачем укладено Договір застави майнових прав №18/8/2500214-1, відповідно до умов якого позивач передав в заставу відповідачеві майнові права (право вимоги повернення вкладу) на загальну суму 7 410 820,00 грн..

За умовами вказаного договору застави майнових прав (п. 3.2, 6.2, 6.3):

- у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов'язання, воно (зобов'язання) або будь-яка його частина не будуть виконані заставодавцем, а також в інших випадках, передбачених цим договором та/або чинним законодавством, заставодержатель реалізує своє право застави шляхом звернення стягнення на предмет застави в порядку, визначеному цим договором та чинним законодавством України (п. 3.2);

- звернення стягнення на предмет застави у відповідності до ст. 23 Закону України «Про заставу» здійснюється шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права, та переведення на заставодержателя всіх прав за депозитним договором (п. 6.2);

- у випадках, коли вирученої суми недостатньо для повного погашення розміру зобов'язання та витрат, зазначених у п. 4.1 договору, банк має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення зобов'язання та витрат, з іншого майна позивача (п. 6.3).

Враховуючи встановлений порядок звернення стягнення на предмет застави згідно з договором застави майнових прав №18/8/2500214-1 від 25.02.2014р., вказаною датою сторонами укладено договір про уступку права вимоги №18/8/250214-2, відповідно до умов якого позивач уступив, а відповідач прийняв право вимоги щодо повернення вкладу в сумі 7 410 820,00 грн. згідно з договором №Д1/18/303625 банківського вкладу (депозиту) від 12.02.2014р. укладеним між сторонами.

Факт невиконання позивачем зобов'язання за додатковим договором № 3 в частині повернення кредитних коштів в розмірі 740 711,00 доларів США та нарахованих відсотків в розмірі 370, 36 доларів США у строк визначений п. 2 додаткового договору № 3 від 19.02.2014р. (не пізніше 26.02.2014р.) не заперечується сторонами, не спростований матеріалами справи.

Предметом заявленого позову у даній справі є вимоги позивача встановити зобов'язання по додатковому договору № 3 від 25.02.2014р. до кредитного договору № 18/8/190214 від 19.02.2014р. - припиненим станом на 26.02.2014р. через неправомірність вчинення банком саме наступного дня - 27.02.2014р. дій щодо реалізації права звернення на предмет застави шляхом уступки Дочірнім підприємством «А.Е.Т. Джоін Ап!» на АТ «БМ БАНК» права вимоги, що випливає із заставленого права, та переведення на АТ «БМ БАНК» всіх прав на грошові кошти в розмірі 7 410 820, 00 гривень за депозитним договором (банківського вкладу).

Зазначене порушення прав позивача пояснюється тим, що з метою погашення заборгованості в валюті Кредитного договору, керуючись п. 4.3.7. Кредитного договору АТ «БМ БАНК» здійснено операцію на Міжбанківському валютному ринку України (МВРУ) з купівлі іноземної валюти за рахунок коштів, які виступали предметом застави та на які було звернуто стягнення, оскільки суми реалізованого заставного майна було недостатньо для погашення заборгованості позивача у повному обсязі, банком також здійснено операцію з купівлі іноземної валюти на МВРУ за рахунок коштів, що були списані з поточного рахунку, відкритого позивачем у відповідача, в порядку договірного списання. В результаті здійснення Банком 27.02.2014р. операції на Міжбанківському валютному ринку України з купівлі іноземної валюти було куплено та направлено на погашення заборгованості за Кредитним договором суму в розмірі 741 081, 36 доларів США: (7 410 820,00 грн. : 11,32) + (978 220,97 грн. : 11,32) = 741 081,36 доларів США.

Тобто, мало місце, окрім погашення кредитної заборгованості в іноземній валюті за рахунок депозитного вкладу у гривні, додаткове списання грошових коштів з рахунку позивача в сумі 978 220, 97 грн. з урахуванням встановленого курсу валюти кредитного договору станом на 27.02.2014р., що відповідно і стало підставою для звернення позивача до суду, зокрема, і з позовними заявами, що розглядались:

- в межах справи № 910/16652/14 (за вимогами про визнання недійсними генерального кредитного договору № 18/8/190214 від 19.02.2014р., договору застави майнових прав №18/8/2500214-1, договору про уступку права вимоги №18/8/250214-2),

- в межах справи № 910/20310/14 (за вимогами позивача про відшкодування збитків в сумі 978 220, 97 грн.);

- а також і за позовом розглянутим у даній справі.

Доводи апелянта щодо наявності відповідного обов'язку банку, а також і на дату 26.02.2014р. не грунтуються на умовах укладених між сторонами договорів, не узгоджуються з вимогами ст. 251, 252, 255 ЦК України, оскільки, в строк визначений п. 2 додаткового договору № 3 від 25.02.2014р. до кредитного договору № 18/8/190214 від 19.02.2014р., а саме 26.02.2014р. позивач самостійно свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконав, право (а не обов'язок) звернути стягнення на предмет застави та право вимоги за депозитним договором виникло для банку, на наступний день - 27.02.2014р..

Відповідно до ч. 2 ст. 590 Цивільного кодексу України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Положення ст. 27 Закону України «Про заставу» згідно з якими при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права та факт укладення 25.02.2014р. договору про уступку права вимоги №18/8/250214-2 не свідчать про наявність підстав вважати припиненим зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості за додатковим договором № 3 від 25.02.2014р. до кредитного договору № 18/8/190214 від 19.02.2014р. на дату повернення кредиту визначену договором, оскільки звернення стягнення на предмет застави та вчинення дій з боку кредитора у відношенні боржника щодо реалізації права на заставне майно здійснюється з урахуванням вимог законодавства та умов договорів у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, що мало місце на дату 27.02.2014р..

Як на підставу припинення зобов'язання за кредитним договором позивач у позовній заяві посилався на положення ст. 600 ЦК України, якими передбачено, що зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Передання відступного є одним із способів припинення зобов'язання за згодою сторін, коли сторонами врегульовується питання виконання зобов'язання іншим шляхом (переданням грошей, іншого майна)

Наявності зазначених обставин, а саме укладення відповідної угоди сторін про припинення зобов'язання позивача по поверненню кредитних коштів, із визначенням порядку та строків передачі відступного. не було доведено під час розгляду справи в суді першої інстанції, не підтверджено таких і при перегляді судового рішення за поданою у справі апеляційною скаргою.

При цьому, судом апеляційної інстанції відхиляються доводи скаржника викладені у додаткових поясненнях (зареєстровані за вхідним суду № 09-11/5321/15 від 25.03.2015р.), оскільки укладення договорів застави майнових прав №18/8/2500214-1 та про уступку права вимоги №18/8/250214-2 від 25.02.2014р. не свідчить про досягнення згоди сторін щодо припинення зобов'язання з погашення кредитної заборгованості ДП «А.Е.Т. Джоін Ап!» за додатковим договором № 3 від 25.02.2014р. до кредитного договору № 18/8/190214 від 19.02.2014р. шляхом передачі відступного.

Предметом вказаних договорів не були питання припинення зобов'язання боржника, а правове регулювання відносин, що виникли у зв'язку з укладенням цих договорів визначено нормами ст. 546, 548, 572-593 ЦК України, Закону України «Про заставу» щодо застави, як способу забезпечення виконання зобов'язання (а не припинення зобов'язання), та положеннями ст. 512 ЦК України щодо заміни кредитора у зобов'язанні (набуття банком вимоги у іншому зобов'язанні, а не зобов'язанні за кредитним договором).

Договір про уступку права вимоги №18/8/250214-2 від 25.02.2014р. передбачає набуття банком права вимоги повернення вкладу за депозитним договором, вказане право за умовами п. 3.3 договору, переходить до цесіонарія (відповідача у справі) в наступних випадках:

- у випадку порушення цедентом зобов'язань за додатковим договором № 3 від 25.02.2014р. до генерального кредитного договору № 18/8/190214 від 19.02.2014р., укладеним між сторонами (п. 3.3.1);

- з моменту виникнення у цесіонарія права звернення стягнення на заставлені майнові права за договором № 18/8/250214-1 застави майнових прав від 25.02.2014р. укладеним між сторонами (п. 3.3.2).

Відповідно до п. 4.1. договору про уступку права вимоги у випадку настання будь-якої з подій, передбачених п. 3.3.1, 3.3.2 цього договору, цедент (позивач у справі) втрачає в повному обсязі право вимагати від АТ «БМ Банк» повернення вкладу, а зобов'язання АТ «БМ Банк» по поверненню вкладу припиняються у відповідності із ст. 606 Цивільного кодексу України (поєднання боржника і кредитора в одній особі).

За визначенням у договорі про заставу майнових прав №18/8/2500214-1 від 25.02.2014р. строком виконання Зобов'язання є встановлені Кредитним договором строки, до закінчення яких заставодавець зобов'язаний в порядку, визначеному кредитним договором, здійснити ті чи інші виплати на користь заставодержателя, зокрема, але не виключно, повернути суму кредиту або ту чи іншу його частину, нараховані проценти за користування кредитом, а також сплатити на користь заставодержателя всі інші передбачені кредитним договором платежі.

З урахуванням наведених визначень, відповідно до положень п. 3.2 договору застави майнових прав, банком реалізується право застави шляхом звернення стягнення на предмет застави у випадку, якщо при настанні Строку виконання Зобов'язання, воно (Зобов'язання) або будь-яка його частина не будуть виконані заставодавцем, тобто при настанні строку встановленого кредитним договором, у який саме позивач (а не банк) мав здійснити виплати за кредитним договором.

Заявлені позивачем вимоги за поданим позовом спрямовані на встановлення юридичного факту - припинення зобов'язання на певну дату, натомість юридичні факти можуть встановлюватись господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне, його встановлення є елементом оцінки та обґрунтованості вимог.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення, ця вимога повинна опиратись на підставу позову. В підставу позову не можуть входити обставини, які виступають доказами у справі. З ними закон не пов'язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які відносяться до підстав позову.

В даному випадку судом враховуються підстави якими позивачем обґрунтовані заявлені вимоги, однак зазначені обставини мають встановлюватись під час розгляду спору про право, і в даному випадку такий спір розглянуто за вимогами позивача щодо відшкодування завданих збитків у сумі 978 220, 97 грн. в межах справи № 910/20310/14. Рішення суду у вказаній справі прийнято 02.12.2014р., набрало законної сили 24.02.2014р. залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду.

Предметом позову не можуть бути обставини, які є елементом доказування, зокрема, припинення зобов'язань по договору на певну дату, оскільки такі при їх встановленні підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Оцінка вказаних обставин і факт встановлення припинення зобов'язань з договору на певну дату є підставою для задоволення вимог про стягнення коштів які неправомірно списані з рахунку.

За відсутності факту порушення прав позивача з боку банку про які стверджував позивач у позовній заяві, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість та недоведеність.

Посилання апелянта на припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (ч. 3 ст. 203 ГК України, ст. 601 ЦК України), тобто на інші підстави припинення зобов'язань, ані ж ті, на які посилався позивач у позовній заяві не можуть бути предметом розгляду при перегляді в апеляційному порядку судового рішення прийнятого за результатом розгляду заявлених до суду першої інстанції вимог. Межі перегляду справи в апеляційній інстанції визначені ст. 101 ГПК України, згідно з частиною третьою якої, в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін Ап!» та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2014 року у даній справі.

Керуючись статтями 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін Ап!» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2014р. у справі № 910/25202/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/25202/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Р.І. Самсін

Судді І.М. Скрипка

С.А. Гончаров