РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2015Справа №910/428/15-г

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДІНАСТІЯ"
доФізичної особи-підприємця Отрошко Леоніда Миколайовича
простягнення 8 591,62 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Карабан Є.П. - представник за довіреністю;
від відповідача:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДІНАСТІЯ" (надалі - ТОВ "ТД "ДІНАСТІЯ") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Отрошко Леоніда Миколайовича (надалі - ФОП Отрошко Л.М.) про стягнення 8 591,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов Договору поставки №06-11/13к від 15.11.2013 р. поставив відповідачу товар, а останній свого грошового зобов'язання з його оплати належним чином не виконав, в зв'язку із чим за відповідачем виникла заборгованість у розмірі 6 171,11 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 052,91 грн., 4% річних у розмірі 215,09 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 152,51 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.01.2015 р. порушено провадження у справі №910/428/15-г, розгляд справи призначено на 06.02.2015 р.

В судове засідання 06.02.2015 р. представник позивача з'явився, вимоги ухвали суду від 15.01.2015 р. виконав, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 06.02.2015 р. не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.02.2015 р. у зв'язку із неявкою відповідача та невиконанням ним вимог ухвали суду від 15.01.2015 р. розгляд справи відкладено на 13.03.2015 р.

Представник позивача в судове засідання 13.03.2015 р. з'явився, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 06.02.2015 р. вдруге не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

При цьому, суд відзначає, що за змістом ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 04071, м. Київ, вул. Олегівська, 18 кв. 2, на яку було надіслано ухвали суду, підтверджується наявними в матеріалах справи документами та спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 05.02.2015 р.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Як вбачається з матеріалів справи поштові відправлення №282 від 20.01.2015 р. та №768 від 12.02.2015 р. були повернуті підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 13.03.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2013 р. між ТОВ "ТД "ДІНАСТІЯ" (постачальник) та ФОП Отрошко Л.М. (покупець) було укладено Договір поставки №06-11/13 (надалі - "Договір").

Згідно із п 1.1 Договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцю, а покупець прийняти і оплатити алкогольні напої в пляшках (далі - "Товар") у асортименті, кількості і за ціною, що зазначаються у відповідних специфікаціях, рахунках-фактурах та/або видаткових накладних.

Відповідно до п. 2.1 Договору ціна за товарну позицію і сума всієї партії товару зазначаються у рахунках-фактурах та/або видаткових накладних, що складаються постачальником на підставі заявок покупця. Вартість доставки товару до пунктів поставки входить у вартість товару. Загальна ціна договору визначається сумарною вартістю товару, поставленого постачальником покупцю за товаросупроводжувальними документами, складеними на підставі заявок покупця (п. 2.2 Договору).

Покупець зобов'язаний оплатити всю суму, яка зазначена у рахунку-фактурі та/або видатковій накладній на кожну партію товару, протягом 14 календарних (-ого) днів (-я) включно, починаючи з дня, що слідує за днем поставки (продаж товару у кредит з відстроченням платежу) (п. 2.3 Договору). Оплата товару здійснюється перерахуванням коштів на поточний рахунок постачальника, а датою оплати вважається дата зарахування коштів на цей рахунок (п. 2.4 Договору).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах DDP (поставка транспортним засобом постачальника до місця перебування покупця, визначеного умовами договору) у редакції ІНКОТЕРМС 2010 року.

При передачі товару покупцю постачальник надає наступні документи:

- видаткову накладну у двох примірниках, підписані уповноваженою особою постачальника,

- податкову накладну та оригінал рахунку-фактури на поставлений товар (у разі необхідності),

- документи, що засвідчують якість товару,

- товарно-транспортні накладні (п. 6.2 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи позивач 27.12.2013 р. на виконання умов Договору поставив відповідачу товар на загальну суму 6 521,11 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-1227057 від 27.12.2013 р. та товарно-транспортною накладною від 27.12.2013 р., копії яких наявні у матеріалах справи. Вказана видаткова накладна та товарно-транспортною накладна містять підписи та відтиски печатки сторін.

Видатковою накладною визначено ціну, кількість та номенклатуру переданого товару.

Як вказує позивач відповідачем було здійснено часткову оплату вартості поставленого товару у розмірі 350,00 грн., а тому на момент подання позову до суду заборгованість відповідача за поставлений згідно Договору та видаткової накладної товар становить 6 171,11 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого товару.

Договір №06-11/13 від 15.11.2013 р. є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується поставка позивачем товару за Договором, прийняття, часткова його оплата відповідачем та існування заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 6 171,11 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту п. 2.3 Договору строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого позивачем за Договором товару на момент розгляду справи настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 6 171,11 грн. на підставі Договору поставки за переданий позивачем товар. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ФОП Отрошко Л.М. обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення грошового зобов'язання, не наведено.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 6 171,11 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 052,91 грн., 4% річних у розмірі 215,09 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 152,51 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Згідно ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що у випадку прострочення сплати за поставлений товар покупець зобов'язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, від несплаченої вчасно суми за кожний день такого прострочення.

Стосовно заявленої до стягнення суми пені суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як визначено умовами п. 2.3 Договору покупець зобов'язаний оплатити всю суму, яка зазначена у рахунку-фактурі та/або видатковій накладній на кожну партію товару, протягом 14 календарних (-ого) днів (-я) включно, починаючи з дня, що слідує за днем поставки.

Поставка товару була здійснена позивачем 27.12.2013 р., а тому з урахуванням п. 2.3 Договору відповідач зобов'язаний був оплатити вартість поставленого товару у період з 28.12.2013 р. по 10.01.2014 р. включно (14 днів на оплату згідно Договору).

Таким чином, відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання з 11.01.2014 р.

З урахуванням всього вище викладеного, суд здійснює перерахунок пені з 11.01.2014 р. (дата з якої відповідач є таким, що прострочив) по 09.04.2014 р. (дата, що передує здійснення відповідачем часткової оплати) на суму заборгованості 6 521,11 грн. та з 10.04.2014 р. по 10.07.2014 р. (шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано) на суму заборгованості 6 171,11 грн.

За перерахунком суду, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача за прострочення виконання грошового зобов'язання, становить 497,17 грн. В іншій частині заявленої до стягнення пені (555,74 грн.) необхідні відмовити, оскільки вона обрахована позивачем невірно (за більший період).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України сторони можуть погодити інший розмір процентів, за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що якщо покупець прострочив оплату товару, він зобов'язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 4% річних від простроченої суми (з урахуванням індексу інфляції), починаючи від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Тобто, сторонами погоджено розмір процентів, які сплачує відповідач у випадку прострочення грошового зобов'язання.

Враховуючи, що судом встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання, то вимоги позивача про стягнення процентів у розмірі 4% річних визнаються судом обґрунтованими та задовольняються у розмірі, відповідно до наданого позивачем розрахунку.

При цьому, суд здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат встановив, що розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача за прострочення виконання грошового зобов'язання складає 1 096,61 грн. В іншій частині - 55,90 грн. інфляційні втрати нараховано безпідставно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ФОП Отрошко Л.М. на користь ТОВ "ТД "ДІНАСТІЯ" заборгованості у розмірі 6 171,11 грн., пені у розмірі 497,17 грн., 4% річних у розмірі 215,09 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 096,61 грн.

У задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 555,74 грн. та інфляційних втрат у розмірі 55,90 грн. необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДІНАСТІЯ" задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Отрошко Леоніда Миколайовича (04071, м. Київ, вул. Олегівська, буд. 12, кв. 2; ідентифікаційний номер 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДІНАСТІЯ" (04074, м. Київ, вул. Вишгородська, 14; ідентифікаційний код 38118770) основний борг у розмірі 6 171 (шість тисяч сто сімдесят одна) грн. 11 коп., пеню у розмірі 497 (чотириста дев'яносто сім) грн. 17 коп., 4% річних у розмірі 215 (двісті п'ятнадцять) грн. 09 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 096 (одна тисяча дев'яносто шість) грн. 61 коп. та судовий збір у розмірі 1 696 (одна тисяча шістсот дев'яносто шість) грн. 93 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 18.03.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко