КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р. справа№ 925/1952/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Єршова С.В.

відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.12.2014 р.

у справі № 925/1952/14 (суддя - Хабазня Ю.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест»

про стягнення 1 151 055,35 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» (далі - відповідач) про стягнення 778 035,17 грн інфляційних втрат, 238 499,86 грн 3 % річних, 134 520,33 грн пені.

Рішенням Господарського суду Черкаської області у справі № 925/1952/14 від 04.12.2014 р. позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 778 035,17 грн інфляційних втрат, 121 068,30 грн пені, 238 499,86 грн 3%, в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Черкаської області від 04.12.2014 р., Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про повне задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що місцевим судом було необґрунтовано зменшено розмір пені на 10%, взято до уваги лише доводи відповідача про тяжкий матеріальний стан та не враховано особливості діяльності позивача.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 р. у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці, для розгляду справи № 925/1952/14 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Буравльов С.І., судді - Руденко М.А., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 925/1952/14, а розгляд справи призначено на 03.02.2015 р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 р. у зв`язку з виходом судді Андрієнка В.В. з відпустки, для розгляду справи № 925/1952/14 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Буравльов С.І., судді - Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 р. у справі № 925/1952/14 було відкладено розгляд справи до 24.02.2015 р. у зв'язку з неявкою представника відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 р. у справі № 925/1952/14 було відкладено розгляд справи до 10.03.2015 р. у зв'язку з неявкою представника відповідача.

В засідання суду, призначене на 10.03.2015 р., представник відповідача втретє не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду скарги, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначеного представника суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначеного представника не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

24.10.2012 р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» (далі - покупець) договору купівлі-продажу природного газу від № 12/1127-БО-36 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.10.2012 р. по 31.12.2012 р. газ обсягом до 1800 тис.куб.м.

Як передбачено п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У відповідності до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання укладеного договору позивач у жовтні-грудні 2012 року здійснив поставку імпортованого природного газу в обсязі 1 837,321 тис.м.куб. на загальну суму 8 565 105,44 грн, а саме: у жовтні 2012 року у об'ємі 157,499 тис.куб.м. загальною вартістю 734 218,75 грн, у листопаді 2012 року у об'ємі 605,901 тис.куб.м. загальною вартістю 2 824 550,51 грн;

у грудні 2012 року у об'ємі 1 073,921 тис.куб.м. загальною вартістю 5 006 336,18 грн, що підтверджується актами приймання-передачі газу від 27.11.2012 р., від 30.11.2012 р., від 31.12.2012 р.

Вказані акти приймання-передачі були підписані представниками сторін та скріпленими їх печатками.

У зв'язку з тим, що відповідач свої зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу від № 12/1127-БО-36 від 24.10.2012 р. не виконав, оплату за спожитий газ відповідач в повному обсязі не здійснив, позивач звернувся до Господарського суду Черкаської області про стягнення вказаної заборгованості.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 08.08.2013 р. у справі № 925/987/13 позов ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Сміла Енергоінвест» 7 275 105,44 грн основного боргу, 23 221,98 грн інфляційних втрат, 87 328,81 грн 3% річних та 392 979,63 грн пені.

Вказане рішення суду було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2013 р. та постановою Вищого господарського суду України від 08.01.2014 р.

Обґрунтовуючи свої вимоги в межах розгляду даної справи, позивач посилається на те, що відповідач свої зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу від № 12/1127-БО-36 від 24.10.2012 р. не виконав і після набрання законної сили рішенням Господарського суду Черкаської області від 08.08.2013 р. у справі № 925/987/13, у зв'язку з чим позивач нарахував і просить стягнути з відповідача 778 035,17 грн інфляційних втрат, 238 499,86 грн 3 % річних, 134 520,33 грн пені за період по 23.06.2014 р.

Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони (ч. 2 ст. 35 ГПК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з приписами п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 778 035,17 грн інфляційних втрат та 238 499,86 грн 3 % річних є обґрунтованими, розмір їх перевірений судом та відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 121 068,30 грн пені, місцевий суд дійшов висновку про те, що розрахунок вказаної суми є вірним, відповідачем не оспорюється, а тому підлягає задоволенню частково у зв'язку із зменшенням вказаної суми на 10% за клопотанням відповідача.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки рішенням Господарського суду Черкаської області від 08.08.2013 р. у справі № 925/987/13 вже було стягнуто з відповідача суму пені, тому відсутні правові підстави для її повторного нарахування та стягнення з ТОВ «Сміла Енергоінвест» після винесення вказаного рішення суду.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення були неправильно застосовані норми матеріального права, неповно з'ясовані обставини справи, а тому рішення суду першої інстанції від 04.12.2014 р. у справі № 925/1952/14 підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог про стягнення 121 068,30 грн пені, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині та про залишення без змін рішення в частині стягнення 778 035,17 грн інфляційних втрат та 238 499,86 грн 3% річних.

Згідно зі ст. 49 ГПК України враховуючи фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд позовної заяви покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Крім того, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що за невиконання вимог ухвал суду першої інстанції, на підставі п. 3.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 та керуючись п. 5 ч. 1 ст. 83 ГПК України, підлягає до стягнення в доход Державного бюджету України штраф у розмірі 35 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторону, у розмірі 595,00 грн.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 04.12.2014 р. у справі № 925/1952/14 скасувати в частині задоволення позовної вимоги про стягнення 134 520,33 грн пені та прийняти в цій частині нове рішення, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

3. Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» 20700, Черкаська обл., м. Сміла, вул. Тімірязєва,2, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 778 035(сімсот сімдесят вісім тисяч),17 грн інфляційних втрат, 238 499 (двісті тридцять вісім тися чотириста дев'яносто дев'ять),86 грн 3% річних.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в доход Державного бюджету України 595(п'ятсот дев'яносто пять),00 грн штрафу за ухилення від вчинення дій, покладених на сторону судом.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» 20700, Черкаська обл., м. Сміла, вул. Тімірязєва,2, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 20 330 (двадцять тисяч триста тридцять),70 грн судового збору за подання позовної заяви».

5. Доручити Господарському суду Черкаської області видати накази на виконання даної постанови суду.

6. Матеріали справи № 925/1952/14 повернути до Господарського суду Черкаської області.

7. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран