ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2015 р. Справа № 911/314/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Україна»

до Фізичної особи-підприємця Костана Дениса Михайловича

про стягнення 3 066, 96 грн.

Представники:

від позивача: Мовчан А.О.

від відповідача: не з'явилися

суть спору:

Позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача 3 066, 96 грн. заборгованості за договором поставки № 188/14-П від 23.09.2014, з яких: 2 554, 33 грн. - основного боргу, 195, 03 грн. - пені, 169, 88 грн. - 24 % річних та 147, 72 грн. - інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо сплати вартості поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.01.2015 порушено провадження у даній справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 02.03.2015.

02.03.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення та документи по справі (вх. № 4621/15 від 02.03.2015).

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.03.2015 розгляд справи відкладено на 19.03.2015 у зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника відповідача та неналежним виконанням сторонами вимог суду.

До господарського суду Київської області від позивача надійшла довідка № 510/01-03 від 19.03.2015 (вх. № 6373/15 від 19.03.2015) про часткову сплату відповідачем основного боргу.

Присутній у судовому засіданні 19.03.2015 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті та зважаючи на обмежені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строки вирішення спору, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 19.03.2015, відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

23.09.2014 між сторонами укладено договір поставки № 188/14-П, за умовами якого позивач зобов'язався поставити відповідачу товари, а відповідач - прийняти їх та оплатити.

Відповідно до п. 1.2 договору асортимент та кількість товарів визначається сторонами з урахуванням потреб відповідача в товарах та можливостей позивача, і вказуються в накладних (рахунках) на поставку, які є невід'ємними частинами договору.

Згідно з п. 2.1 договору товари поставляються по накладних на підставі замовлень відповідача на поставку.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що сторони домовились, що після передачі товару згідно замовлення, таке замовлення є виконаним в частині переданого/поставленого товару, і в разі його повного виконання не потребує зберігання.

Відповідно до п. 2.4 договору днем виконання позивачем зобов'язання по поставці товарів вважається дата здачі товарів органу транспорту при вивантажені іногородньому відповідачу, а при здачі товарів на складі відповідача або позивача - дата накладної, приймально-здавального акту або розписки про отримання товарів.

Згідно з п. 3.1 договору ціни на товар та загальна сума кожної поставки вказуються в накладних (рахунках), по яким вони поставляються.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що за поставлені товари відповідач зобов'язаний сплатити позивачу протягом 21 календарних днів з дня поставки (п. 2.4 договору) суму, що вказана в накладній (рахунку), по якій поставляється товар.

Відповідно до п. 3.4 договору розрахунки за договором здійснюються у національній валюті України у безготівковій формі.

Згідно з п. 4.3 договору за прострочення оплати поставлених товарів (п. 3.2 договору) відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несплаченої в строк суми - за кожен день прострочення платежу. Сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановили, що за порушення грошового зобов'язання відповідач на вимогу позивача зобов'язаний сплатити 24 % річних.

Відповідно до п. 4.4 договору сторони домовилися, що у випадку якщо законодавством передбачений інший ніж визначено договором розмір відповідальності за порушення умов договору, то застосовується розмір відповідальності передбачений договором.

Згідно з п. 6.3 договору відповідач підтверджує, що несе відповідальність за зберігання печаток/штампів, якими засвідчуються документи на прийняття товару, а також за законність користування ними. Відповідач також підтверджує повноваження осіб на приймання товарів, підписи яких засвідчені печаткою/штампом відповідача.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до 31.03.2015. В разі відсутності письмової заяви будь-якої із сторін протягом 1 місяця до закінчення строку дії договору про припинення або зміну договору, строк дії договору продовжується на 1 рік на умовах, передбачених договором.

На виконання умов договору поставки № 188/14-П від 23.09.2014 позивач по видатковій накладній № 80331191 від 09.10.2014 поставив відповідачу товар на загальну суму 2 954, 33 грн., а відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується наявністю підписів та печаток сторін на вказаній видатковій накладній, копія якої залучена до матеріалів справи, оригінал у судовому засіданні оглянутий.

Проте, в порушення своїх договірних зобов'язань, відповідач за поставлений позивачем товар розрахувався частково, а саме на суму 400, 00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 159 від 22.01.2015, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість у розмірі 2 554, 33 грн., що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач заявлених до нього вимог щодо стягнення заборгованості за отриманий товар не спростував, у судове засідання своїх представників не направив, належних та допустимих доказів, які підтверджують належне виконання ним зобов'язань за договором поставки № 188/14-П від 23.09.2014 суду не надав.

Разом з тим, відповідно до наданих позивачем письмових пояснень б/н від 02.03.2015 (вх. № 4621/15 від 02.03.2015), довідки № 510/01-03 від 19.03.2015 (вх. № 6373/15 від 19.03.2015) та платіжного доручення № 257 від 13.02.2015, вбачається, що відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду було сплачено 500, 00 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань (п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач після звернення позивача до суду з даним позовом сплатив 500, 00 грн. основного боргу за договором поставки № 188/14-П від 23.09.2014, суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення провадження у даній справі в частині стягнення з відповідача 500, 00 грн. основного боргу на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

За таких обставин та враховуючи, що строк оплати за отриманий відповідачем товар настав, доказів його оплати останнім не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення повністю не погашений, його розмір у сумі 2 054, 33 грн. підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за договором поставки № 188/14-П від 23.09.2014 є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню у розмірі 2 054, 33 грн.

Крім того, позивач, на підставі п. 4.3 договору, просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несплаченої в строк суми - за кожен день прострочення платежу, яка за розрахунком позивача за період з 31.10.2014 по 26.01.2015 складає 195, 03 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено розрахунок пені, зроблений позивачем та встановлено, що він є арифметично невірним, оскільки при нарахуванні пені позивачем не було враховано часткової сплати, здійсненої відповідачем 22.01.2015.

За розрахунком суду, зробленим за заявлений позивачем період, з урахуванням положень ст. 253 Цивільного кодексу України та здійсненої відповідачем 22.01.2015 часткової сплати, пеня підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 194, 75 грн.

Зважаючи на те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо здійснення оплати за отриманий товар, позивач просить суд стягнути з відповідача 24 % річних та інфляційні втрати з простроченої суми грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 4.3 договору сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановили, що за порушення грошового зобов'язання відповідач на вимогу позивача зобов'язаний сплатити 24 % річних.

Згідно розрахунку позивача 24 % річних з простроченої суми за період з 31.10.2014 по 26.01.2015 складають 169, 88 грн., а інфляційні втрати з простроченої суми за період з 01.11.2014 по 31.12.2014 складають 147, 72 грн.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню.

Разом з тим, перевіряючи розрахунок 24 % річних, що здійснений позивачем, судом встановлено, що він є арифметично невірним, оскільки при нарахуванні 24 % річних позивачем не було враховано часткової сплати, здійсненої відповідачем 22.01.2015.

За розрахунком суду, зробленим за заявлений позивачем період, з урахуванням положень ст. 253 Цивільного кодексу України та здійсненої відповідачем 22.01.2015 часткової сплати, 24 % річних підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 169, 63 грн.

З огляду на вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 188/14-П від 23.09.2014 підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 2 566, 43 грн., з яких: 2 054, 33 грн. - основного боргу, 194, 75 грн. - пені, 169, 63 грн. - 24 % річних та 147, 72 грн. - інфляційних втрат; провадження у даній справі в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 500, 00 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судовий збір, відповідно приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 32-34, 49, 75, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Україна» задовольнити частково.

2. Провадження у справі № 911/314/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Україна» до Фізичної особи-підприємця Костана Дениса Михайловича в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 500, 00 грн. припинити за відсутністю предмету спору.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Костана Дениса Михайловича (08130, Київська область, Києво-Святошинський район, село Чайки, вулиця Лобановського Валерія, будинок 18, квартира 122, ідентифікаційний номер - ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Україна» (04116, місто Київ, вулиця Довнар-Запольського, будинок 5, ідентифікаційний код - 30384724) 2 054 (дві тисячі п'ятдесят чотири) грн. 33 коп. - основного боргу, 194 (сто дев'яносто чотири) грн. 75 коп. - пені, 169 (сто шістдесят дев'ять) грн. 63 коп. - 24 % річних, 147 (сто сорок сім) грн. 72 коп. - інфляційних втрат та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено: 24.03.2015.

Суддя Т.В. Лутак