ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2015 р. Справа № 915/1723/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Ліпчанської Н.В.

Суддів: Лисенко В.А., Мацюри П.Ф..

При секретарі судового засідання Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Травянко Л.В. по дов. №987 від 25.02.2015р.

від відповідача - Гурова А.А. по дов. №205/1 від 03.03.2015р.

Розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 20.01.2015 р.

по справі № 915/1723/14

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв"

про стягнення 802 136,54 грн.,

Встановив:

В жовтні 2014 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Далі - Адміністрація морських портів) звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовними вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" (Далі - Товариство) заборгованості в сумі 802.136,54грн. з якої: 497.598,84 грн. - основної заборгованості, 131.742,63 грн. - пені, 152.583,15 грн. - інфляційні збитки та 3% річних в розмірі 20.211,92 грн..

Відповідач проти позовних вимог заперечує та просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначаючи, що станом на дату подання позовної заяви між позивачем та відповідачем відсутня будь - яка заборгованість за Договором № 25-П-МИФ-13 від 15.10.2012 року, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 24.10.2014 року.

Крім цього, відповідач вказує, що визначена позивачем у позовній заяві сума основного боргу складається із сум різниці між сумами попередніх рахунків (очікувана вартість) та сумами фактичної вартості наданих послуг за Договором №25-П-МИФ-13 від 15.10.2013 року. А також вказує, що відповідачем у повному обсязі сплачено фактичну вартість наданих послуг за Договором: за період з 01.11.2013 року та до часу складання позовної заяви Позивачем було надано послуги на загальну суму 2.203.260,22 грн., а Відповідачем було сплачено 2.203.260,22грн., у зв'язку з цим у позивача відсутні підстави для вимог про стягнення різниці між фактично наданими послугами та очікуваними послугами, так-як фактична вартість наданих Позивачем послуг за Договором виявилася меншою ніж очікувана.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 20 січня 2015 року, (Суддя Семенчук Н.О.) позовні вимоги задоволені частково.

Суд стягнув з Товариства на користь Адміністрації морських портів пеню в розмірі 101.922,97 грн., 3% річних в розмірі 15.905,10 грн., інфляційних втрат в розмірі 122.243,32 грн. та 4812,82 грн. судового збору. В решті позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, Позивач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить рішенням скасувати частково, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що місцевий господарський суд не в повній мірі дослідив умови Договору щодо порядку розрахунків за надані послуги, що в свою чергу суперечить вимогам частини 2 ст.509 ЦК України, відповідно до якої, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів.

Позивач вважає, що відповідно до умов Договору (п.4.3. та п.7.5.) у Відповідача виникли зустрічні зобов'язання перед Адміністрацією морських портів перерахувати передоплату у розмірі вартості фактичних послуг за попередній розрахунковий період, а Позивач в свою чергу повинен зарахувати ці грошові кошти на свій розрахунковий рахунок та використати їх при здійсненні фактичної оплати наданих послуг за поточний місяць.

Враховуючи викладене, Позивач вважає, що місцевим господарським судом не встановлено жодної з підстав для звільнення Відповідача від сплати попередніх рахунків тому відмова суду першої інстанції у задоволенні основної суми боргу щодо сплати попередньої оплати в розмірі 497.598,84 грн. є неправомірною.

У відзиві на апеляційну скаргу, Товариство зазначає, що між сторонами відсутня будь-яка заборгованість за Договором №25-П-МИФ-13 від 15.10.2013р., що підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків від 24.10.2014р.. Визначена Позивачем сума основного боргу складається із сум різниці між сумами попередніх рахунків (очікувана вартість) та сумами фактичної вартості наданих (спожитих) послуг за вищезазначеним Договором.

Враховуючи викладене, Товариство просить суд апеляційної інстанції залишити рішення господарського суду Миколаївської області від 20.01.2015р. без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду, слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, 15.10.2013 року між Адміністрацією морських портів та Товариством був укладений договір на відшкодування витрат власника мереж на утримання технологічних мереж та електрозабезпечення № 25-П-МИФ-13, у відповідності до умов якого, власник мереж надає послуги з електрозабезпечення та забезпечує обслуговування електричних мереж, а користувач своєчасно сплачує витрати на утримання технологічних електричних мереж та отримані послуги по електрозабезпеченню в тому числі за перетікання реактивної електричної енергії (п.1.1 Договору). (а.с.23-41)

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що передача електричної енергії забезпечується відповідно до однолінійної схеми, наведеної в Додатку № 1 «Однолінійна схема», що є невід'ємною частиною Договору. Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії до межі експлуатаційної відповідальності належних йому технологічних мереж, яку зазначено на однолінійній схемі.

У відповідності до п. 2.4 Договору, власник мереж зобов'язаний до 28-го числа поточного місяця, протягом строку дії цього Договору, складати для підписання користувачем приймально - здавальні акти. Зазначені документи користувач отримує у власника мереж.

Згідно п. 2.5 Договору, власник зобов'язаний до 5-го числа поточного місяця надавати користувачу рахунки на сплату попередньої оплати за послуги по електрозабезпеченню, використанню технологічних електричних мереж, в тому числі перетікання реактивної електричної енергії, у розмірі вартості фактичних послуг за попередній розрахунковий період. До 10-го числа кожного місяця, наступного за звітним, надавати користувачу рахунки, що оформлені на підставі підписаних приймально - здавальних актів. Рахунки можуть бути передані власником мереж по факсу чи електронній пошті з наступним отриманням оригіналу користувачем.

Відповідно до п. 4.3 Договору, користувач зобов'язується до 10-го числа поточного місяця здійснювати передоплату за послуги по електрозабезпеченню, витрати на утримання технологічних електричних мереж, в тому числі перетікання реактивної електричної енергії, яка дорівнює вартості фактичного попереднього розрахункового періоду на розрахунковий рахунок, вказаний у рахунках. Якщо фактична вартість на утримання технологічних електричних мереж власника мереж та послуг по електрозабезпеченню виявиться більшою ніж очікувана, різниця між сумою попередньої оплати та вартості фактично наданих послуг має бути остаточно сплачена до 20-го числа місяця наступного за звітним за фактичні надані послуги. Якщо фактична вартість на утримання технологічних електричних мереж власника мереж та послуг по електрозабезпеченню виявиться меншою ніж очікувана, надлишкові кошти зараховуються як оплата наступного періоду. Розрахунок плати на утримання технологічних електричних мереж власника мереж здійснюється згідно з Додатком № 2 «Порядок розрахунку оплати обґрунтованих витрат власника мереж на передачу електричної енергії», що є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що розрахунковим вважається період з 31 числа попереднього місяця до 31 числа поточного місяця.

У пункті 7.5 Договору сторони погодили, що плата за послуги по електрозабезпеченню, на утримання технологічних електричних мереж, в тому числі перетікання реактивної електричної енергії вноситься користувачем шляхом передоплати яка дорівнює вартості фактичного попереднього розрахункового періоду на розрахунковий рахунок власника мереж за наступний розрахунковий період до 10-го числа кожного місяця. Якщо фактична вартість на утримання технологічних електричних мереж власника мереж та послуг по електрозабезпеченню виявиться більшою ніж очікувана, різниця між сумою попередньої оплати та вартістю фактично наданих послуг має бути остаточно сплачена до 20-го числа місяця наступного за звітним за фактичні надані послуги.

Так, п. 7.5 Договору, який визначає порядок розрахунків, не встановлює обов'язку сплати різниці між сумою попередньої оплати та вартості фактично наданих послуг, в разі якщо фактична вартість послуг виявиться меншою ніж очікувана. Більш того, в п. 4.3 Договору визначено, що розрахунок плати на утримання технологічних електричних мереж здійснюється згідно з Додатком № 2 «Порядок розрахунків оплати обґрунтованих витрат власника мереж на передачу електричної енергії», що є невід'ємною частиною Договору, згідно якого суму коштів, яку сплачує користувач за використання технологічних електричних мереж власника мереж визначається за формулою:

П(грн.) - WP(кВт/год) х 0,14 (грн.) без ПДВ,

де - WP - фактичний обсяг спожитої користувачем активної електроенергії визначається як сума різниці між показань розрахункових приладів обліку на кінець та початок розрахункового періоду і величини втрат електричної енергії в мережі власника мереж.

На виконання умов Договору позивач надав відповідачеві послуги з електрозабезпечення, використанню технологічних електричних мереж на суму 2.203.260,22 грн., що підтверджується наданими актами, а саме: акт наданих послуг у листопаді 2013 року № 31090043 від 30.11.2013 року (а.с.43); акт наданих послуг у грудні 2013 року № 36700043 від 31.12.2013 року; акт наданих послуг у січні 2014 року № 03420043 від 31.01.2014 року (а.с.49); акт наданих послуг у лютому 2014 року № 10110043 від 28.02.2014 року (а.с.52); акт наданих послуг у березні 2014 року № 4790043 від 28.03.2014 року (а.с.55); акт наданих послуг у квітні 2014 року № 19800043 від 30.04.2014 року (а.с.58); акт наданих послуг у травні 2014 року № 25930043 від 31.05.2014 року (а.с.61); акт наданих послуг у червні 2014 року № 30580043 від 30.06.2014 року (а.с.64); акт наданих послуг у липні 2014 року № 37310043 від 31.07.2014 року (а.с.67); акт наданих послуг у серпні 2014 року № 43280043 від 31.08.2014 року (а.с.70).

При цьому, позивач зазначає, що відповідачеві на оплату послуг виставлялись попередні рахунки: №85160043 від 03.12.2013 року (а.с.44); №87510043 від 04.01.2014 року (а.с.47); № 88360043 від 04.02.2014 року (а.с.50); № 89330043 від 04.03.2014 року (а.с.53); № 80400043 від 03.04.2014 року (а.с.56); № 81130043 від 05.05.2014 року (а.с.59); № 82060043 від 04.06.2014 року (а.с.62); № 82680043 від 03.07.2014 року (а.с.65); № 83810043 від 04.08.2014 року (а.с.68); №84680043 від 04.09.2014 року (а.с.71); №85520043 від 03.10.2014 року (а.с.73) та рахунки за фактично надані послуги: № 31090043 від 30.11.2013 року (а.с.42); № 36700043 від 31.12.2013 року (а.с.45); № 03420043 від 31.01.2014 року (а.с.48); № 10110043 від 28.02.2014 року (а.с.51); № 14790043 від 31.03.2014 року (а.с.54); № 19800043 від 30.04.2014 року (а.с.57); № 25930043 від 31.05.2014 року (а.с.60); №30580043 від 30.06.2014 року (а.с.63); № 37310043 від 31.07.2014 року (а.с.66); № 43280043 від 31.08.2014 року (а.с.69); № 49860043 від 30.09.2014 року (а.с.72).

Різниця між фактичною вартістю наданих послуг та сумою очікуваних послуг становить 497.598,84 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача як основну заборгованість за надані послуги.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, сума основної заборгованості в розмірі 497.598,84 грн. складається з різниці між сумою попередніх рахунків (очікуваної вартості) та сумою фактичної вартості наданих послуг, які були сплачені відповідачем у повному обсязі в розмірі 2.203.260,22 грн., а тому судова колегія вважає, що у позивача відсутні підстави для стягнення заборгованості в сумі 497.598,84 грн. за послуги які фактично надані не були.

Враховуючи зазначене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги в частині стягнення з Товариства заборгованості за Договором № 25-П-МИФ-13 від 15.10.2013 року в розмірі 497.598,84 грн. - задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до п. 8.2.1 Договору, за внесення платежів, передбачених пунктом 4.3 цього Договору, з порушенням терміну, з користувача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня від несплаченої суми за кожен день прострочення, до повної сплати заборгованості. Пеня стягується в претензійно - позовному порядку.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню в загальному розмірі 131.742,63 грн. за період з 11.12.2013 року по 23.10.2014 року нараховану як на суму заборгованості за фактично надані послуги так і на різницю між фактичною вартістю наданих послуг та очікуваною вартістю.

Судова колегія перевіривши здійснені судом першої інстанції розрахунки: пені, 3% річних та інфляційних збитків, погоджується із ними та вважає, що стягненню підлягає пеня в розмірі 101.922,97 грн., 3 % річних в розмірі 15.905,10 грн. та інфляційні збитки в розмірі 122.243,32 грн., вважає їх правильними та обґрунтованими.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи місцевим господарським судом були встановлені всі фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правомірна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування рішення не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 99;101;103-105

ГПК України суд, -

Постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 20.01.2015р. по справі №915/1723/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 17.03.2015р.

Головуючий суддя Ліпчанська Н.В.

Суддя Мацюра П.Ф.

Суддя Лисенко В.А.