РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2015Справа №910/2584/15-г

За позовом публічного акціонерного товариства "Проектно-технологічний інститут "Київоргбуд"

до публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія" Київміськбуд" про розірвання договору та вчинення певних дій

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача Вальман Н.О.(дов. від 09.04.2014)

Пустовойт Н.Ф.(голова правління)

Від відповідача Єфімова Т.В.(дов. від 25.12.2014)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про розірвання договору оренди нерухомого майна №27/13 від 03.01.2013 та стягнення неустойки.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.02.2015 порушено провадження у справі №910/2584/15-г та призначено до розгляду на 26.02.2015.

26.02.2015 розгляд справи не відбувся у зв"язку зі знаходженням судді Головатюка Л.Д. у відрядженні.

Розгляд справи було призначено на 10.03.2015.

10.03.2015 в судовому засіданні оголошено перерву на 19.03.2015.

У судове засідання 19.03.2015 з"явилися представники позивача та відповідача і дали пояснення по справі.

Судом встановлено, що 17.03.2015 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зміну предмета позову.

Відповідно до ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд зазначає, що розгляд справи №910/2584/15-г по суті вже почався, а відтак суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про зміну предмета позову.

Представники позивача свої позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

У судовому засіданні складено протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2013 між ПАТ «Проектно-технологічний інститут «Київоргбуд» (далі - позивач) та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - відповідач) був укладений Договір оренди нерухомого майна № 27/13 (далі - Договір).

Відповідно до предмету Договору позивач передав, а відповідач прийняв в в тимчасове платне користування (оренду) нерухоме майно - частину нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: вул. Суворова, 4/6, м. Київ, 01011. В оренду передавалось два приміщення на першому поверсі будівлі загальною площею 42,4 кв.м (відповідно до експлікації та плану бюро технічної інвентаризації).

Суть спору полягає в тому, що на цей час позивач не може повернути свої приміщення з оренди.

Згідно з п. 9.1 Договору, термін дії Договору закінчився 31.12.2013.

19.11.2013 відповідач листом від 18.11.2013 №06689/0/2-13, враховуючи термін дії Договору, який закінчувався, просив укласти новий договір оренди цього ж приміщення, враховуючи збільшення орендованої площі до 57,50 кв.м на строк до 31.12.2014.

Як свідчать матеріали справи, відповідь на вищевказаний лист була надана позивачем 03.12.2013 листом № 30/761, а саме, був наданий проект договору нерухомого майна на нежитлові приміщення площею 57,50 кв.м. та позивач просив повідомити про прийняте рішення відповідача до 15.12.2013, враховуючи закінчення терміну дії Договору. проте, відповідь надана не була.

Відповідно до ч. 2 ст.291 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та п. 10.1 Договору - Договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з п. 2.3 Договору у разі закінчення терміну оренди Орендар зобов'язаний повернути Орендодавцю Приміщення відповідно до п.10.5 цього Договору. В свою чергу, відповідно до п.10.5 Договору Орендар зобов'язаний звільнити приміщення протягом 7-ми робочих днів після закінчення терміну оренди або дня припинення або розірвання Договору та підписати з Орендодавцем акт приймання-передачі Приміщення.

Відповідно до п.9.2 Договору дію зазначеного Договору може бути продовжено виключно шляхом підписання Сторонами відповідної Додаткової угоди.

У зв'язку з наведеним позивач просить суд:

1. Розірвати Договір № 27/13 від 03.01.2013 з подальшим вчиненням дій щодо звільнення ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» орендованих приміщень.

2. Зобов'язати ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» сплачувати неустойку до моменту звільнення орендованих приміщень відповідно до п.10.5 Договору № 27/13 від 03.01.2013.

3. Стягнути з ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» судові витрати у розмірі 2 436,00 грн.

Проте, суд відмовляє в задоволенні позову, у зв'язку з наступним:

У відповідності до п. 1 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2 ст. 651 ЦК України зазначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на шо вона розраховувала при укладенні договору.

Як встановлено судом, сторони не дійшли згоди щодо продовження дії договору оренди № 27/13 від 03.01.2013, а відтак термін дії Договору закінчився 31.12.2013.

Враховуючи, що розірвання є одним з різновидів припинення дії договору, а на даний час Договір вже припинив свою дію у зв'язку з закінченням строку його дії, розірвати його неможливо.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно умов ч.1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст.. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона(орендодавець) передає другій стороні(орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк.

Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна.

Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору.

Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення правовідношення, зокрема шляхом розірвання договору.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору не стягуються.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. 4, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні клопотання позивача про зміну предмета позову.

2. В задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Проектно-технологічний інститут "Київоргбуд" відмовити повністю.

3. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

4. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 25.03.2015