ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 р. Справа № 909/83/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., при секретарі судового засідання Поліводі С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Другої Івано-Франківської міської юридичної консультації Івано-Франківської обласної колегії адвокатів, вул. Незалежності,59-а, м. Івано-Франківськ, 76000

до відповідача: Центру професійно-технічної освіти №1 Головного управління освіти і науки Івано-Франківської обласної державної адміністрації, вул. Тисменицька, 246, м. Івано-Франківськ, 76010

третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області, вул. Василіянок, 48, м. Івано-Франківськ, 76019

про визнання дій відповідача неправомірними та визнання терміну дії договору № 1/д оренди нежитлових приміщень від 04.10.2005 року поновленим

за участю представників сторін:

від позивача: Хоптій Мирослав Васильович - адвокат, посвідчення № 228 від 10.01.2006 року

від відповідача: не з"явився

від третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Чернов Роман Миколайович - завідувач юридичного сектору, довіреність № 01/14 - 36 від 25.12.2014 року

встановив: до господарського суду Івано-Франківської області подано позов Другою Івано-Франківською міською юридичною консультацією Івано-Франківської обласної колегії адвокатів до відповідача Центру професійно-технічної освіти №1 Головного управління освіти і науки Івано-Франківської обласної державної адміністрації, про визнання дій відповідача пов'язані із ухиленням від утримання приміщення у належному стані, не проведення поточних ремонтів, умисні дії направлені на знищення державного майна неправомірними та визнання терміну дії договору № 1/д оренди нежитлових приміщень від 04.10.2005 року поновленим на строк, що раніше встановлений договором - 9 років.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач не повідомив позивача протягом встановленого чинним законом терміну (на протязі місяця після закінчення строку дії спірного договору) про припинення даного договору. Разом з цим зазначає про відсутність у позивача перед відповідачем заборгованості по орендній платі та здійснення ремонту ним в орендованих приміщеннях.

17 березня 2015 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог (вх.№4244/15) відповідно до якої просить суд визнати дії відповідача пов'язані із ухиленням від утримання приміщення у належному стані, не проведення поточних ремонтів, умисні дії направлені на знищення державного майна неправомірними; зобов"язати відповідача провести капітальний ремонт приміщення; визнати правовідносини зміненими та визнати термін дії договору № 1/д оренди нежитлових приміщень від 04.10.2005 року поновленим на строк, що раніше встановлений договором - 9 років до 05.10.2023р.

Пунктом 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.11 (із змінами та доповненнями) встановлено, що Господарським процесуальним кодексом України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об'єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

В спірному випадку суд розцінює подану позивачем заяву як подання іншого позову.

З огляду наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної заяви.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просить суд позов задовольнити.

Представник третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору проти позовних вимог заперечив з підстав викладених у запереченні на позовну заяву вх. №2701/15 від 23.02.15

Відповідач явку свого повноваженого представника в судове засідання не забезпечив, однак подав суду клопотання (вх.№4164/15 від 17.03.15) про розгляд справи без участі представника відповідача. В даному клопотанні відповідач просить суд в позові відмовити.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників позивача та третьої особи, всебічно і повно з"ясувавши всі обставини, на яких грунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

04 жовтня 2005 року між Другою Івано-Франківською міською юридичною консультацією Івано-Франківської обласної колегії адвокатів (по договору - орендар/по справі - позивач) та Центром професійно-технічної освіти №1 Головного управління освіти і науки Івано-Франківської обласної державної адміністрації (по договору - орендодавець/по справі - відповідач) на підставі рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.12.2005 року підписано проект договору №1/д оренди нежитлових приміщень.

Відповідно до умов договору (п.1.1) орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 51,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності,59А, а саме: №1 - площею 22,6 кв.м., №2 - площею 12,10 кв.м. та №3 - площею 17,5 кв.м.

Факт передачі відповідачем та отримання позивачем вказаного вище нежитлового приміщення підтверджується актом приймання-передачі від 04.10.2005 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Термін дії договору 9 років, з моменту його підписання сторонами (п. п. 6.1 та 6.2 договору).

Листом №118 від 19.06.2014 року, копія якого долучена до матеріалів справи, Центр професійно-технічної освіти №1 міста Івано-Франківська повідомив Другу Івано-Франківську міську юридичну консультацію Івано-Франківської обласної колегії адвокатів про майбутнє припинення спірного договору, у зв"язку з закінченням терміну та подальшим використанням майна для власних потреб.

Листом №186 від 06.10.14 року відповідач повідомив позивача про те, що договір оренди №1/д від 04.10.2005 року припинив свою дію 04.10.2014 року, у зв"язку із чим просив звільнити займане приміщення.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 7.1 Договору оренди №1/д від 04.10.2005 року встановлено, що даний договір припиняє свою дію у випадку закінчення строку, на який був укладений.

Згідно зі ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в частині 4 статті 284 ГК України, відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

З матеріалів справи вбачається, що Листами №118 від 19.06.2014 року та №186 від 06.10.14 року орендодавець повідомив орендаря, зокрема, про необхідність звільнення приміщення та його повернення за актом приймання-передачі, що безумовно свідчить про небажання орендодавця продовжувати орендні відносини. Докази направлення вищевказаних листів наявні в матеріалах справи.

Разом з тим, слід зазначити, що чинне законодавство ставить неможливість продовження договору оренди в залежність від факту направлення орендодавцем заяви (заперечення) про припинення договору оренди і повернення об"єкта оренди, а не від отримання цієї заяви орендарем.

Такої думки дотримується Вищий господарський суд України у справі №40/3 від 12.05.2011 року.

Щодо подання позивачем доказів сплати виставлених рахунків на оплату орендної плати, плати за комунальні послуги та проведення ремонтних робіт орендованого приміщення, то вони не є правовою підставою для пролонгації договору, а є доказом оплати за фактичне користування майном.

Крім того, слід зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи, суть заявленої позовної вимоги зводиться до визнання продовженим в судовому порядку договору оренди нежитлових приміщень №№1/д від 04.10.2005 року. Разом з цим, позивачем не взято до уваги, що серед способів захисту прав чи інтересів осіб, визначених у ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, не передбачено такого способу захисту як визнання строку дії договору продовженим, отже, суд звертає увагу, що позивач, посилаючись на положення нормативних актів, які, на його думку, наділяють його правом, а відповідача обов'язком продовжувати орендні правовідносини за спірним договором оренди, реалізував свій намір захистити своє право у спосіб, не передбачений чинним законодавством України.

Отже, обрання неправильного способу захисту порушеного права або оспорюваного інтересу унеможливлює задоволення позовних вимог і тягне за собою відмову в позові.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог в частині визнання терміну дії договору № 1/д оренди нежитлових приміщень від 04.10.2005 року поновленим.

Щодо позовних вимог в частині визнання дій відповідача пов'язані із ухиленням від утримання приміщення у належному стані, не проведення поточних ремонтів, умисні дії направлені на знищення державного майна неправомірними, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

В супереч норми статті 33 Господарського процесуального кодексу України позивачем не доведено факт та не подано доказів неправомірності дій з боку відповідача.

Умовами договору оренди нежитлових приміщень № 1/д від 04.10.2005 року не передбачено обов"язок орендодавця здійснювати ремонтні роботи в нежитлових приміщеннях, що передані в оренду.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відмову також у задоволенні позовних вимог в частині визнання неправомірними дій відповідача, пов'язані із ухиленням від утримання приміщення у належному стані, не проведення поточних ремонтів, умисні дії направлені на знищення державного майна.

Щодо судового збору по справі, то слід зазначити наступне.

Приписами ст. ст. 3, 4 Закону України "Про судовий збір", встановлено, що за подання до суду позовної заяви справляється судовий збір, у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2015 року складає 1 218 грн. 00 коп.

Підпунктом 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено ставку судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як вбачається з позовної заяви, при звернені до суду позивачем заявлено дві немайнові вимоги, а саме: визнання терміну дії договору оренди від 04.10.2005 року поновленим на строк, раніше встановлений договором (одна немайнова вимога) та визнання дій неправомірними (друга немайнова вимога), які є позовними вимогами немайнового характеру.

Відповідно до поданої позивачем квитанції №1Р2342 від 23.01.2015 року позивач сплатив судовий збір в сумі 1 218 грн., що є підтвердженням сплати судового збору за одну вимогу немайнового характеру.

Згідно п. 2.11. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Пунктом 2.23 вищезазначеної постанови визначено, якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 названого Кодексу.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про достягнення з позивача в дохід державного бюджету судового збору в сумі 1218 грн. 00 коп. за розгляд позовних вимог.

З врахуванням ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1218 грн., сплачений за одну немайнову вимогу слід залишити за позивачем, у зв"язку із відмовою судом в задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. ст. 3, 4 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 16, 626, 759, 763, 764 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 284, 291 Господарського кодексу України, ст. ст. 33, 43, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

відмовити в позові Другої Івано-Франківської міської юридичної консультації Івано-Франківської обласної колегії адвокатів до відповідача Центру професійно-технічної освіти №1 Головного управління освіти і науки Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання дій відповідача пов'язані із ухиленням від утримання приміщення у належному стані, непроведення поточних ремонтів, умисні дії направлені на знищення державного майна неправомірними та визнання терміну дії договору № 1/д оренди нежитлових приміщень від 04.10.2005 року поновленим на строк, що раніше встановлений договором - 9 років.

Стягнути з Другої Івано-Франківської міської юридичної консультації Івано-Франківської обласної колегії адвокатів (вул. Незалежності,59-а, м. Івано-Франківськ, код ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: Управління Державної казначейської служби України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37952250; Банк отримувача: ГУ ДКСУ у Івано-Франківській області; код банку отримувача (МФО): 836014; Рахунок отримувача: 3002; код класифікації доходів бюджету: 22030001; Код ЄДРПОУ суду: 03499939) - 1 218 грн. 00 коп. (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Судові витрати по справі в сумі 1 218 грн. 00 коп. залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.03.15

Суддя Фанда О. М.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Кудлейчук О. В. 23.03.15