ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2015 р. Справа № 922/1087/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

прокурора - Ногіної О.М., за посвідченням №032167 від 11.02.2015 року,

позивача - Баглікова В.С., довіреність №08-11/4678/2-14 від 24.12.2014 року,

3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача- не з'явився,

відповідача - Подольської Т.В., довіреність №20/01 від 20.01.2015 року,

3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-Подольської Т.В., довіреність №20/01 від 20.01.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх. №1054 Х/1-42) на рішення господарського суду Харківської області від 20.01.15 у справі № 922/1087/14

за позовом Першого заступника прокурора м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департаменту земельних відносин Харківської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БМВ Лізинг", м. Харків

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Спільне підприємства "Фрегат" ТОВ

про стягнення 1794050,44 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Госопдарського суду Харківської області від 20 січня 2015 року (суддя Буракова А.М.) в позові відмовлено повністю.

Позивач не погодившись з даним висновком суду першої інстанції звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

16 березня 2015 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "БМВ Лізинг" надійшов відзив (вх.№4167), в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання, яке відбулось 16 березня 2015 року з'явились представники позивача, відповідача, 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Представник 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, про причини неприбуття суд не повідомив.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача не була визнана обов'язковою, а також те, що її неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за її відсутності за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням Постійнодіючого Третейського суду при Асоціації "Газові трейдери України" від 18.06.2007 року у справі № 03/07, за яким визнано дійсним укладений між СП "Фрегат" ТОВ та ТОВ "БМВ Лізинг" договір купівлі-продажу № 5 від 12.06.2007 року, а також ухвали господарського суду Харківської області від 04.07.2007 року у справі № 50/131-07 та наказу господарського суду Харківської області від 04.07.2007 року у справі № 50/131-07 ТОВ "БМВ Лізинг" є власником нежитлової будівлі літ. "Ж-3", загальною площею 213, 2 кв. м., що розташована за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99. Право власності на цей об'єкт нерухомості зареєстроване комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 25.10.2007 року, № витягу 16415754.

01.09.2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Акватрейд", продавцем, та ТОВ "БМВ Лізинг", покупцем, було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець передав, а покупець прийняв у власність нежитлову будівлю літ. "А-4" загальною площею 4 827, 9 кв. м., що розташована за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20085270 від 02.09.2008 року за ТОВ "БМВ Лізинг" зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. "А-4" загальною площею 4 827, 9 кв. м. за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99.

Судом встановлено, що 25.03.2010 року СП "Фрегат" ТОВ, продавець, та ТОВ "БМВ Лізинг", покупець, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з яким СП "Фрегат" ТОВ передано ТОВ "БМВ Лізинг" нежитлову будівлю літ. "Б-1" загальною площею 32, 7 кв. м., що розташована за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99., який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за номером 1186.

Право власності за ТОВ "БМВ Лізинг" на зазначений об'єкт нерухомості було зареєстроване комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 15.04.2010 року, № витягу 25866379.

Рішенням Харківської міської ради № 164/11 від 23.02.2011 року ТОВ "БМВ Лізинг" надано в оренду земельну ділянку площею 0, 3760 га за рахунок земель житлової та громадської забудови за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99 (кадастровий № :03:027:0016) в межах, які визначенні актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості, реєстраційний № 687/07 від 21.06.2007 року для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (виробнича будівля, гараж) строком до 01.02.2016 року.

Положеннями п. 5 вказаного рішення передбачено, що особам, яким надані земельні ділянки в оренду, не пізніше ніж у місячний термін з дня прийняття цього рішення необхідно звернутися до управління земельних відносин Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради для оформлення договорів оренди землі; у 4-х місячний термін з дня прийняття цього рішення оформити договори оренди землі.

Згідно з п. 4.2. додатку № 2 до даного рішення відповідачу необхідно було розробити та узгодити у встановленому порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99 в натурі (на місцевості).

У відповідності з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В. 19.03.2013 року, зареєстрованим в реєстрі за № 221, ТОВ "БМВ Лізинг" передало у власність СП "Фрегат" ТОВ нежитлову будівлю (гараж) літ. "Б-1" загальною площею 32, 7 кв. м. за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99.

Так, судом встановлено, що 17.02.2014 року головним спеціалістом відділу по обстеженню земельних ділянок Департаменту земельних відносин Харківської міської ради було обстежено земельну ділянку за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99, за результатами якого був складений Акт № 486/14, яким встановлено, що земельна ділянка за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99, площею, орієнтовно, 0, 3718 га частково огороджена, використовується ТОВ "БМВ Лізинг" для експлуатації, обслуговування нежитлових будівель, та земельна ділянка за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99, площею орієнтовно 0, 0042 га, використовується СП "Фрегат" ТОВ для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "Б-1" (гараж), витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.03.2013 року реєстраційний № 1370655. Також, право користування земельними ділянками за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99 ТОВ "БМВ Лізинг" та СП "Фрегат" ТОВ в установленому порядку не було оформлено.

Станом на 18.02.2014 року договір оренди земельної ділянки за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99 з відповідачем не укладено, на оформлені в Департаменті земельних відносин Харківської міської ради не перебуває, що підтверджується листом Департаменту земельних відносин від 18.02.2014 року № 1864/0/225-14.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку розміру недоотриманого доходу (плати за землю у вигляді орендної плати) за час використання ТОВ "БМВ Лізинг" земельної ділянки за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99 для експлуатації та обслуговування адміністративно-торгівельного будинку за період з 01.07.2011 року до 01.01.2014 року (землі комерційного використання), виконаного Департаментом земельних відносин 06.02.2014 року, розмір недоотриманого доходу (плати за землю у вигляді орендної плати) за період з 01.07.2011 року по 01.01.2014 року складає 1 794 050, 44 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що розрахунок розміру недоотриманого Харківською міською радою доходу у вигляді орендної плати за землю за період з 01.02.2011 року до 01.01.2014 року, згідно листа Департаменту земельних відносин від 07.02.2014 року №1483/0/225-14, визначено на підставі: рішення 17 сесії Харківської міської ради 5 скликання № 335/07 від 25.12.2007 року "Про затвердження "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2007 р."; рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання № 41/08 від 27.02.2008 року "Про затвердження "Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові"; рішення 25 сесії Харківської міської ради 5 скликання № 242/08 від 10.09.2008 р. "Про внесення змін до рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 № 41/08 "Про затвердження "Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові"; розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею, 0,3760 га за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99; розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею, 0,3718 га за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99; розрахунку розміру орендної плати земельної ділянки площею, 0,3760 га за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99; розрахунку розміру орендної плати земельної ділянки площею, 0,3718 га за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99.

Згідно з листом Індустріальної об'єднаної Державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Харківській області від 17.01.2014 року № 242/10/20-369-15-04-23 за період з 01.07.2011 року по 01.01.2014 року ТОВ "БМВ Лізинг" сплачено земельного податку в розмірі 215 389, 64 грн. за використання земельної ділянки за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99.

Розмір орендної плати за використання ТОВ "БМВ Лізинг" земельної ділянки за період з 01.07.2011 року до 01.01.2014 року визначено на рівні 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Перший заступник прокурора міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "БМВ Лізинг" (далі за текстом - ТОВ "БМВ Лізинг"), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Департаменту земельних відносин Харківської міської ради та на стороні відповідача: спільного підприємства "Фрегат" ТОВ (далі за текстом - СП "Фрегат" ТОВ) про стягнення 1 794 050, 44 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.05.2014 року у справі № 922/1087/14 позовні вимоги задоволено: стягнуто з ТОВ "БМВ Лізинг" на користь Харківської міської ради розмір одержаного без достатньої правової підстави доходу за період з 01.07.2011 року по 01.01.2014 року за рахунок позивача, внаслідок не сплати орендної плати за землю за час використання земельної ділянки по проспекту Косіора, 99 міста Харкова без правовстановлюючих документів на землю, в розмірі 1 794 050, 44 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.07.2014 року у справі № 922/1087/14 апеляційну скаргу ТОВ "БМВ Лізинг" залишено без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 26.05.2014 року - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.11.2014 року по справі № 922/1087/14 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "БМВ Лізинг" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.07.2014 року у справі № 922/1087/14 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.07.2014 року та рішення господарського суду Харківської області від 26.05.2014 року у справі № 922/1087/14 скасовано. Матеріали справи № 922/1087/14 направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20 січня 2015 року з огляду на відсутність правових підстав для стягнення коштів (упущеної вигоди) було відмовлено в задоволенні позовних вимог. В основу мотивування рішення суду було покладено:

1)неправомірність застосування до даних правовідносин положень статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України

2)вчинення відповідачем всіх необхідних дій стосовно своєчасного укладення договору

Не погоджуючись з правовою позицією суду першої інстанції позивач в обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає на існуванні правових підстав для стягнення коштів (упущеної вигоди), мотивуючи це:

1)не укладенням з боку відповідача договору оренди на земельну ділянку по пр.Косіора, 99,

2)правомірністю застосування до даних спірних правовідносин положень статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з рішенням Господарського суду Харківської області від 20.01.15 у справі № 922/1087/14 в повному обсязі виходячи з наступного.

Як вбачається з правової позиції позивача, вказана сума нарахована як доходи, отримані або які можно було б отримати від безпідставно набутого майна, в порядку статей 1212, 1213, 1214 ЦК України. Втім колегія суддів наголошує на хибності даного твердження враховуючи наступне.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК).

Тобто визначальною підставою для застосування положень статтей 1212, 1213, 1214 ЦК України є той факт, що майно набуте особою без достатньої правової підстави повинно в обов'язковому порядку вибути з його володіння.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "БМВ Лізинг" є власником нежитлової будівлі літ. "Ж-3", загальною площею 213, 2 кв. м., що розташована за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99. Право власності на цей об'єкт нерухомості зареєстроване комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 25.10.2007 року, № витягу 16415754. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20085270 від 02.09.2008 року за ТОВ "БМВ Лізинг" зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. "А-4" загальною площею 4 827, 9 кв. м. за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99. Крім того, ТОВ "БМВ Лізинг" є власником нежитлової будівлі літ. "Б-1" загальною площею 32, 7 кв. м., що розташована за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99. Право власності за ТОВ "БМВ Лізинг" на зазначений об'єкт нерухомості було зареєстроване комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 15.04.2010 року, № витягу 25866379.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 ЦК України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч. 1 ст. 181 ЦК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що враховуючи знаходження об'єктів нерухомості відповідача, які належать йому на праві власності, на території спірної земельної ділянки, вбачається відсутність жодних правових підстав для вибуття зазначеного об'єкту (земельної ділянки) з володіння відповідача. Зазначене в свою чергу унеможливлює застосування до даних спірних правовідносин положень статей 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що обов'язковою підставою застосування положень статтей 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК). Так особа набуває майно в іншій спосіб ніж визначено положенням статті 11 Цивільного Кодексу України

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, зазначеної у постанові від 02 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13, під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

В той же час, набуття відповідачем спірної земельної ділянки мало місце з підстав укладення останнім ряду договорів купівлі продажу нерухомого майна, враховуючи фактичну та юридичну пов'язаність земельної ділянки з нерухомим майном. Як було зазначено вище, ТОВ "БМВ Лізинг" є власником нежитлових будівель літ. "Ж-3", загальною площею 213, 2 кв. м., літ. "А-4" загальною площею 4 827, 9 кв. м, літ. "Б-1" загальною площею 32, 7 кв. м., розташованих за адресою: м. Харків, проспект Косіора, 99.

Положенням абзацу 2 пункту 2.10. Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" передбачено, що правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно.

А отже, набуття відповідачем спірної земельної ділянки відбулось в межах підстав передбачених правочином (договором купівлі продажу нерухомого майна).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02 жовтня 2013 року №6-88цс13, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулось в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, у наслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України. Таким чином набуття відповідачем у власність нежитлових будівель, є саме тим правовим фактом, який породжує у відповідача в майбутньому цивільний обов'язок оформлення правових підстав користування даною земельною ділянкою.

А отже, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його зберігання та використання, з наміром у майбутньому укласти договір оренди землі, що в свою чергу також унеможливлює застосування до даних спірних правовідносин положень статей 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України. При цьому, наявність правових підстав для набуття спірної земельної ділянки відповідачем, свідчить про неправомірність ототожнення позивачем поняття безпідставного набуття майна (земельної ділянки), як підстави застосування положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України з не укладенням з боку відповідача договору оренди на земельну ділянку по проспекту Косіора, 99. Зазначене підкреслює безпідставність доводів апеляційної скарги.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду всупереч доводам апеляційної скарги позивача дійшла висновку, що заявлена позивачем вимога, на підставі положень 1212-1214 Цивільного кодексу України, про стягнення упущеної вигоди не підлягає задоволенню.

Разом з ти, як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно з п. 3.7. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" також передбачено, що власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 ЗК України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.93 N 284.

Відповідно до п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" суди мають враховувати, що способи захисту прав юридичних та фізичних осіб на земельні ділнки, визначені статтею 152 ЗК України, положення якої у відповідних правовідносинах підлягають переважному застосуванню перед нормами ЦК України та ГК України.

Так, положеннями ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий господарський суд у своїй Постанові від 06.11.2014 р. зазначив, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення ст. 22 Цивільного кодексу України та ч.2 ст. 224 Господарського кодексу України.

При цьому, судом касаційної інстанції було відзначено, що для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Так, суд зазначає, що частиною 1 ст. 157 Земельного кодексу України передбачено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Пунктом д) ч. 1 ст. 156 Земельного кодексу України передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 Земельного кодексу України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Верховним судом України в п. 14 постанови Пленуму "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року № 7 вказано, що розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284).

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, згідно п. 1 якого власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заявою від 08.09.2008 року за № 08/09 відповідач звертався до Харківської міської ради з клопотанням про оформлення земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Харків, пр. Косіора, 99.

Разом з тим, відповіді на вказану заяву відповідача позивачем не надано.

Судом встановлено, що відповідачем повторно було направлено заяву № 604 від 01.04.2010 р. до Харківської міської ради з проханням Харківській міській раді підготувати пропозиції про прийняття рішення щодо надання Товариству в оренду земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Харків, пр. Косіора, 99

Так, Управлінням земельних відносин 23.04.2010 р. листом за №4216/0/84-10 від 23.04.2010 р. було повідомлено відповідача про підготовку проекту рішення "Про надання ТОВ "БМВ лізинг" в оренду земельної ділянки у м. Харкові по пр. Косіора, 99 та зазначено, що проект рішення буде передано на розгляд чергової сесії міської ради після погодження його відповідними службами та постійними комісіями міської ради.

Рішенням Харківської міської ради V сесії VI скликання від 23.02.2011 р. № 164/11 ТОВ „БМВ лізинг" було надано земельну ділянку площею 0,3760 га за рахунок земель житлової та громадської забудови у м. Харкові по просп. Косіора, 99 (кадастровий номер :03:027:0016) в межах, які визначенні актом встановлення меж земельної ділянки намісцевості від 03.04.2012 року №236/12, для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі.

З матеріалів справи вбачається, що після прийняття вказаного рішення Харківською міською радою, з метою укладення договору оренди, відповідачем було направлено лист (вих. № 199 від 12.05.2011 р.) до Управління земельних відносин Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради, в якому відповідач просив виконати розрахунок орендної плати та оформити договір оренди земельної ділянки.

В подальшому, з метою проведення землевпорядних робіт з оформлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), та складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Харків, пр. Косіора, 99, між відповідачем та ТОВ „НВП „АБРІС" було укладено договір № ТД 30.05.11 від 30.05.2011 р., на виконання якого було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі ТОВ „БМВ лізинг" , про що свідчить відповідний витяг з Технічної документації, який міститься в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було подано заяву про погодження межі землекористування земельною ділянкою, що розташована за адресою: м. Харків, пр. Косіора, 99, до суміжних землекористувачів, а саме: Харківської обласної спілки споживчих товариств, АК „Харківобленерго".

3 метою перевірки файлу обміну даними про результати робіт із землеустрою в електронному вигляді (обмінного файлу) між відповідачем та Управлінням Держкомзему у місті Харкові Харківської області було укладено договір № 28/Ю-900/02972 про надання платної адміністративної послуги від 28.12.2011 р., про що свідчить договір, протокол проведення перевірки документації із землеустрою та обмінного файлу від 20.08.2011 р., результатів проведення перевірки ХРФ ДП „Центр державного земельного кадастру" від 20.01.2012 р.

Відповідно до п. 3.8. Постанови Пленуму ВГСУ № 6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Якщо у розгляді справи буде з'ясовано обставини, зазначені в абзаці третьому підпункту 3.4 пункту 3 цієї постанови, і що суб'єкт господарювання вживав необхідних заходів до оформлення свого права землекористування, то відсутність у нього переоформлених на його ім'я правовстановлюваних документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення.

Згідно абз. 3 п.п. 3.4. п. 3 Постанови Пленуму ВГСУ № 6 від 17.05.2011 року, з виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. Тому відсутність у такої особи переоформлених на її ім'я правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може кваліфікуватися як самовільне зайняття земельної ділянки. З урахуванням викладеного в таких випадках положення статті 212 ЗК України застосуванню не підлягають.

Так, виходячи з роз'яснень, наданих Вищим господарським судом України предметом доказування у даній справі є встановлення наявності складу господарського правопорушення, а саме: а) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; б) шкідливого результату такої поведінки - збитків; в) причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; г) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦКУ при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Проте, позивачем не доведено факту вчинення останнім відповідних заходів щодо укладення договору оренди земельної ділянки з відповідачем або вчинення будь-яких дій, спрямованих на уникнення збитків, які, за твердженням позивача, завдані йому користуванням відповідачем земельною ділянкою без достатніх правових підстав.

Доведення наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та збитками також покладається на позивача. Однак позивачем не надано суду доказів того, що відповідач ухилявся від укладення договору оренди, або ж іншим чином перешкоджав діям позивача щодо направлення та узгодження такого договору. У зв'язку з цим, суд не вбачає наявності в діях відповідача такого елементу господарського правопорушення, як причинно-наслідковий зв'язок між дією та наслідком.

Як встановлено судом та підтверджено фактичним даними, відповідач вчиняв ряд дій, що передують укладанню договору оренди, в той же час, як жодних дій, спрямованих на укладення відповідного договору позивачем вчинено не було, що свідчить також про затягування укладення відповідного договору саме зі сторони позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов правомірного висновку, що відповідачем було вчинено усі дії, спрямовані на оформлення відповідних документів, необхідних для укладення договору та вини останнього у тому, що договір укладено не було, що виключає наявність складу цивільного правопорушення та унеможливлює стягнення з відповідача розміру упущеної вигоди.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишення рішення господарського суду Харківської області від 20.01.15 у справі № 922/1087/14 без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 20.01.15 у справі № 922/1087/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 23 березня 2015 року

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.