номер провадження справи
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015 Справа № 908/51/15-г

За позовом: Державного підприємства "Бердянський морський торговельний порт", м. Бердянськ, Запорізька область.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромекспорт", м. Бердянськ, Запорізька область.

Суддя Кутіщева -Арнет Н.С.

Представники:

від позивачів: Калініченко В.В., дов. № 1/40-19-юр від 09.01.2015р.

від відповідача: Чайка Д.І., дов. б/н від 02.02.2015р.

Розглядається позовна заява Державного підприємства "Бердянський морський торговельний порт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромекспорт" про стягнення 71284 грн. 38 коп., що складаються з 4442грн. 95 коп. 3% річних, 38260 грн. 20 коп. індексу інфляції, 28581 грн. 23 коп. пені.

Ухвалою суду від 08.01.2015р. порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 09.02.2015р. З метою витребування від сторін додаткових документальних доказів в обґрунтування заявлених вимог і заперечень в судовому засіданні оголошувалась перерва до 25.02.2015р., 04.03.2015р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст. 625 ЦК України, договір від 02.01.2014р. № 26 «К» зазначає, що, 02.01.2014 року Державним підприємством "Бердянський морський торговельний порт" (далі - ДП "БМТП" або Порт) з Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромекспорт" було укладено договір № 26"К" (далі - договір). Предметом договору є організація та виконання операцій по перевалці та транспортно-експедиційному обслуговуванню Портом (по договору - портовим оператором) експортного та транзитного вугілля, яке поступає від фірм, з якими ТОВ "Агропромекспорт" як експедитором по договору укладено договори.

Згідно п. 5.23 договору, по факту виконаних робіт (наданих послуг) Портовим опрератором складається акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), в двох екземплярах і направляється експедитору разом з остаточним рахунком. Експедитор зобов'язаний протягом 10 банківських днів підписати акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), повернути підписаний екземпляр акту портовому оператору та здійснити розрахунки з портовим оператором по остаточному рахунку з урахуванням здійсненої передоплати по попередньому рахунку.

Згідно п. 5.24 договору, "при відсутності оплати по остаточному рахунку від експедитора в повному обсязі у строк зазначений в п. 5.23, Портовий оператор, починаючи з 11 банківського дня, має право нарахувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати. Сплата пені не звільняє експедитора від обов'язку сплатити остаточний рахунок в повному обсязі. Датою сплати платежів вважається дата зарахування коштів на рахунок Портового оператора"'.

ДП "Бердянський морський торговельний порт" звертається до суду з даною позовною заявою з вимогами про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань по зазначеному договору, так як вважає, що ТОВ "Агропромекспорт" систематично допускало порушення договірних зобов'язань, яке полягає у несвоєчасній сплаті рахунків за надані послуги

Відповідач не визнав позовні вимоги, звертає увагу суду і вказує на те, що

- позивачем заявлені вимоги про стягнення пені, інфляції та 3% річних з посиланням на ст. 625 ЦКУ та п. 5.24 договору. Тобто заявлені позовні вимоги є похідними (вторинними) до основного грошового зобов'язання. Разом із тим позов не містить ані вимог про стягнення основного боргу, ані обґрунтування виникнення такого грошового зобов'язання та настання його строку, ані належних доказів існування такого основного зобов'язання

Звірку (розрахунок) термінів оплати ТОВ «Агропромекспорт» рахунків по договору № 26К від 02.01.2014 року не можливо зробити внаслідок відсутності інформації щодо дат отримання ТОВ «Агропромекспорт» актів виконаних робіт. Відповідач також не згоден з застосованою методикою розрахунку інфляційних витрат. Арифметично суми пені, 3% річних та інфляції арифметично виконані вірно, за виключенням наявних у акті сум пені, 3% річних та інфляції по рахунку № від 15.08.2014 року на суму 183227,54 грн., щодо якого у ТОВ «Агропромекспорт» не виникало заборгованості, а відтак і будь-якого прострочення оплати, що підтверджується рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.01.2015г. по справі № 908/4887/14

Враховуючи те, що позивачем не надано належних доказів щодо наявності у позивача простроченої заборгованості і моменту її виникнення, а також , враховуючи те що відповідач не підтвердив належними доказами дати направлення (вручення) відповідачем актів виконаних робіт, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, як необґрунтованих.

Судове засідання, продовжене 04.03.2015р. проводилось із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу.

Судовий процес завершено 04.03.2015р. оголошенням вступної та резолютивної частин рішення в присутності представників сторін.

Дослідивши надані сторонами матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності нарахування позивачем суми 3% річних, індексу інфляції та пені відповідачу за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань.

Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначає що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто закон не передбачає стягнення інфляції та 3% річних за відсутності грошового зобов'язання (боргу).

Згідно з постановою Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р.

1.2. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

1.3. З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

1.14. Вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України.

Пункт 1 доповнено новим підпунктом 1.14 згідно з Постановою Вищого господарського суду № 6 від 10.07.2014\

1.15. Господарським судам необхідно мати на увазі, що правова природа пені, згаданих нарахувань та процентів річних є різною і, відповідно, по-різному здійснюється нарахування цих сум та обчислення позовної давності щодо їх стягнення з боржника.

2. Стягнення пені за порушення грошових зобов'язань.

2.1. Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

3.1. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Судова практика Верховного Суду України дає розуміння правової природи вимог про сплату інфляції та 3% річних на підставі ст. 625 ЦКУ.

Так в Постанові від 14 листопада 2011 року по справі №6-40цс11 Верховний Суд визначає «...ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання». Тобто ця відповідальність можлива виключно за умови наявності простроченого грошового зобов'язання.

В той самий день 14 листопада 2011 року, але в постанові по іншій справі №3-116гс11 Верховний Суд доходить до висновку, що «... наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові». Незважаючи на певну відмінність від вищезазначеного правового аналізу, висновок Верховного Суду по цій справі є таким же - право на позов про стягнення інфляції та 3% річних є виключно за умови наявності простроченого грошового зобов'язання.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення пені, інфляції та 3% річних з посиланням на пункт 5.24 договору № 26 К від 02 січня 2014 року.

Згідно пункту 5.24 договору, при відсутності оплати за остаточним рахунком від експедитора у повному обсязі у строк, вказаний у пункті 5.23, портовий оператор починаючи з 11 - го банківського дня мас право нараховувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.

Згідно пункту 5.23 договору за фактом виконаних робіт (наданих послуг) Портовим оператором складається акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) у двох примірниках направляється Експедитору разом з остаточним рахунком. Експедитор зобов'язаний протягом 10-ти банківських днів підписати акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), повернути підписаний примірник акта портовому оператору і провести взаєморозрахунки з портовим оператором за остаточним рахунком, з урахуванням здійсненої передоплати за попереднім рахунком. '

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку

Згідно з абзацом другим пункту 2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88 господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» N 996-ХІУ від 16.07.1999р. підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» N 996-ХІУ від 16.07.1999р., первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату і місце складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно частини 5 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» N 996-ХІУ від 16.07.1999р., господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Згідно частини 1 статті 13 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» N 996-ХІУ від 16.07.1999р. звітним періодом для складання фінансової звітності є календарний рік.

Виходячи з вищевикладеного, грошове зобов'язання експедитора (відповідач по справі) по сплаті рахунків портового оператора (позивач по справі) починає свій перебіг з моменту надання експедитору акта прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) та підписання його Експедитором без заперечень, який повинен бути направлений на його адресу разом з остаточним рахунком.

Позовна заява і додані до неї матеріали не містять належних доказів, що підтверджують дати направлення позивачем відповідачу актів виконаних робіт (наданих послуг) за договором разом з кінцевим рахунком, що унеможливлює з'ясування чіткої дати виникнення такого грошового зобов'язання та, відповідно, настання строку його виконання.

Позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами, що у відповідача перед позивача, згідно до умов договору, наявна заборгованість, а також не доведено період виникнення простроченої заборгованості, на яку позивачем нараховані суми 3% річних, індексу інфляції та пені.

Також в матеріалах справи відсутні докази належного виконання позивачем п. 5.23 договору, яким позивач обґрунтовує позовні вимоги. У книгах обліку вихідної документації позивача відсутнє підтвердження того, що разом з рахунками направлені відповідачу і акти приймання - здачі виконаних робіт.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" передбачено, що рішення з господарського спору повинно прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, с достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Пунктом 4 зазначеної Постанови передбачено, що, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні в мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування й ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, в задоволені позову слід відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача, згідно ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 22, 28, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Державного підприємства "Бердянський морський торговельний порт", м. Бердянськ, Запорізька область, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромекспорт", м. Бердянськ, Запорізька область відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його підписання.

Дата підписання рішення « 06» березня 2015р.

Присутнім представникам сторін в судовому засіданні судом 04.03.2015р. роз'яснена ст. 87 ГПК України.

Суддя Н.С. Кутіщева-Арнет