КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Справа№ 910/25672/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі

судового засідання: Грабовському Д.А.

за участі представників сторін:

позивача Полежаєвої К.О. - дов. від 10.01.2015 б/н

відповідача - 1 не з'явився, про день, час та місце розгляду справи

повідомлений належним чином;

відповідача - 2 не з'явився, про день, час та місце розгляду справи

повідомлений належним чином;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою

відповідальністю

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2015

у справі № 910/25672/14 (суддя Бондаренко Г.П.)

за позовом Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою

відповідальністю

відповідача - 1 Товариства з обмеженою відповідальністю

"Ласка Лізинг"

відповідача - 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега

Торг ЛТД"

про визнання Договору відступлення прав вимоги

№ 219/11-2013 від 05.12.2013 недійсним

ВСТАНОВИВ:

Фірма "Т.М.М." - ТОВ (далі за текстом - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ТОВ "Ласка Лізинг" (далі по тексту - відповідач - 1), ТОВ "Мега Торг ЛТД" (далі по тексту - відповідач - 2) про визнання недійсним Договору відступлення прав вимоги (заміни сторони в зобов'язанні) № 219/11-2013 від 05.12.2013.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що незважаючи на перехід права вимоги 05.12.2013 до ТОВ "Мега Торг ЛТД", всі подальші дії по реалізації права вимоги по Договору фінансового лізингу № 694/03/2007 від 15.03.2007 здійснювалися відповідачем-1 ТОВ "Ласка Лізинг", що на думку позивача, свідчить про вчинення між відповідачами оспорюваного правочину без наміру створення правових наслідків, (фіктивний правочин), а тому є всі підстави для визнання названого Договору про відступлення прав вимоги недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2015 №910/25672/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2015 №910/25672/14 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов, при цьому скаржник посилався на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідач-1 та відповідач-2 не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надали суду відзиви на апеляційну скаргу позивача, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою КАГС від 14.02.2015 №910/25672/14 порушено апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено судове засідання (колегія суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л..

В останнє судове засідання від 11.03.2014 представники відповідача-1 та відповідача-2 не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про належне повідомлення відповідача - 1 та відповідача - 2 свідчать залучені до матеріалів справи зворотні поштові повідомлення № 09-33/7982/15, № 09-33/7845/15.

Враховуючи, що присутній представник позивача-скаржника не заперечував проти продовження розгляду апеляційної скарги у відсутності представників відповідача - 1 та відповідача - 2, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду справи по суті за наявними матеріалами.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника скаржника-позивача, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.03.2007 між позивачем, як лізингоотримувачем та відповідачем - 1, як лізингодавцем було укладено Договір фінансового лізингу № 694/03/2007 (далі по тексту - Договір фінансового лізингу), відповідно до п. 1.1. якого відповідач - 1 зобов'язався набути у свою власність згідно з встановленою позивачем специфікацією продавця і передати його без надання послуг по управлінню та технічній експлуатації лізингоотримувачу в якості предмету лізингу у тимчасове володіння і користування за плату, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах Договору.

Предмет лізингу за Договором фінансового лізингу - вантажний автомобіль - автокран КС-45717А-1 у кількості 2 одиниці.

05.12.2013 між відповідачем - 1, як кредитором та відповідачем - 2, як набувачем було укладено Договір відступлення права вимоги (заміни сторони в зобов'язанні) № 219/11-2013 (далі по тексту - Договір відступлення права вимоги), відповідно до п.1.1. якого відповідач - 1 ТОВ "Ласка Лізинг" передає, а відповідач - 2 ТОВ "Мега Торг ЛТД" приймає на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі Договору фінансового лізингу № 694/03/2007 від 15.03.2007, укладеного між відповідачем - 1 та позивачем.

Згідно п. 1.2. Договору відступлення права вимоги відповідач - 2 набуває всі права і обов'язки, які належать відповідачу - 1 по відношенню до позивача, а саме: право вимоги від позивача, як боржника належного виконання зобов'язань по договору лізингу, у тому числі: сплати лізингових платежів, пені, штрафів, викупної вартості, інших платежів, які підлягають сплаті відповідно до умов договору лізингу і законодавства України.

Сторони у п. 1.3. Договору відступлення права вимоги погодили, що відповідач - 2 оплачує відповідачу - 100 % (сто відсотків) грошових коштів, отриманих від позивача (боржника). Розрахунок відповідачем - 2 за відступлення прав вимоги від відповідача - 1 здійснюється протягом 10 днів з моменту отримання грошових коштів від боржника (п. 1.4. договору відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 1.5. Договору відступлення права вимоги відповідач - 2 отримує всі майнові права (в тому числі право власності) на предмет (-и) лізингу, переданий по договору лізингу, а також, право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі договору (-ів) поруки, укладених (якщо такі були укладені) в забезпечення зобов'язань по договору лізингу.

Пунктом 3.1. Договору відступлення права вимоги встановлено, що договір вступає в силу з дати його укладення і діє до повного його виконання сторонами. Відступлення права вимоги вважається виконаним з дати укладення даного Договору.

Як слідує з матеріалів справи, 14.01.2014 позивач отримав від відповідача - 1 Повідомлення про відступлення прав вимоги (заміни сторони в зобов'язанні) б/н від 09.12.2013 (вх. 010-03675 від 14.01.2014) (а/с 22). За названим Повідомленням про відступлення прав вимоги відповідач - 1 ТОВ "Ласка Лізинг" повідомив позивача фірму «Т.М.М.» про перехід до нового кредитора відповідача-2 ТОВ "Мега Торг ЛТД" права вимоги за Договором фінансового лізингу № 694/03/2007 від 15.03.2007, в тому числі щодо оплат лізингових платежів, пені, штрафів, викупної суми, інших платежів, що підлягають сплаті на підставі та у відповідності до умов вказаного Договору фінансового лізингу, та про належність оплат за відступленим зобов'язанням новому кредитору.

Як вбачається із матеріалів справи, Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2013 по пов'язаній справі № 910/8848/14 за позовом ТОВ "Ласка Лізинг" (відповідач - 1 по даній справі) до ТОВ Фірми "Т.М.М." (позивач по даній справі) про стягнення 170624,50 грн. заборгованості за Договором фінансового лізингу № 694/03/2007 від 15.03.2007, позовні вимоги задоволено повністю. У названому рішенні суду, зокрема, вказано, що факт наявності боргу у відповідача за Договором фінансового лізингу № 694/03/2007 від 15.03.2007 у сумі 158 058,06 грн. за періоди з 62 по 64 згідно Графіку внесення, борг позивачем ТОВ "Ласка Лізинг" належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, і тому ця сума має бути стягнута з ТОВ Фірми "Т.М.М." (відповідача по справі № 910/8848/14).

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Як вбачається з приписів ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За оцінкою колегії суддів, враховуючи вищенаведені обставини справи, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У своїх доводах апеляційного оскарження позивач продовжував стверджувати про те, що у Договорі про відступлення прав вимоги (заміни сторони в зобов'язанні) №219-11/2013 від 05.12.2013 відсутня істотна умова - строк дії договору. Названі ствердження не приймаються колегією суддів до уваги, виходячи з наступного.

Так, пунктом 3.1 спірного Договору визначено, що останній вступає в силу з моменту його підписання і діє до ДО МОМЕНТУ ЙОГО ВИКОНАННЯ СТОРОНАМИ, що спростовує твердження позивача, як на підставу визнання даного договору недійсним про відсутість такої істотної умови Договору, як строк дії договору.

Колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги про те, що всупереч Договору про уступку прав вимоги №219-11/2013 від 05.12.2013 всі подальші дії щодо реалізації прав вимоги по Договору фінансового лізингу №1502/07/2008 від 17.07.2008 здійснювалось відповідачем-1 ТОВ „Ласка Лізинг", а також доводи скаржника щодо не переоформлення права власності на предмет лізингу на відповідача-2, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції цим ствердженням позивача вже була надана належна правова оцінка і вони базуються на тих самих доказах та поясненнях, що наголошувалися і у місцевому господарському суді. За вірною оцінкою суду першої інстанції, вказані обставини не можуть впливати на дійсність укладеного між сторонами Договору про відступлення прав вимоги.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними, спірний Договір не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільним та відповідає їхній внутрішній волі, тобто відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Аналогічна правова позиція щодо оцінки наявності ознак недійсності (фіктивності) договору викладена у Постанові ВГСУ від 28.01.2015 №910/19069/14. У вказаній справі предметом спору було визнання недійсним Договору уступки права вимоги № 215-11/2013 від 05.12.2013, що був укладений між ТОВ «Ласка Лізинг» (кредитор) та ТОВ «Мега Торг ЛТД» (набувач), за умовами якого кредитор передав, а набувач набув право вимоги виконання зобов'язання. Дані відносини виникли на підставі Договору фінансового лізингу № 1502/7/2008 від 17.07.2008., який було укладено між ТОВ «Ласка Лізинг» та ТОВ «Т.М.М.» (боржник). У названій справі позивач фірма «Т.М.М.» також стверджувала, що незважаючи на перехід права вимоги до ТОВ «Мега Торг ЛТД», всі подальші дії з реалізації права вимоги по Договору фінансового лізингу здійснювались на користь ТОВ «Ласка Лізинг», але за оцінкою суду було визнано, що вказані обставини не є підставою недійсності договору. За названою Постановою ВГСУ, залишено без змін Рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2014 №910/19069/14 та Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 №910/19069/14.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача Фірма "Т.М.М." - ТОВ є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального Кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2015 № 910/25672/14 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 № 910/25672/14 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 № 910/25672/14 бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/25672/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов