РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015Справа №910/27173/14
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., суддів - Нечая О.В., Стасюка С.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Деснянська кераміка»

за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватного акціонерного товариства «Піастрелла»

про стягнення 773 994 грн. 42 коп.

Представники:

від Позивача: Лаврова А.І. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Бойко М.М. (представник за Довіреністю);

від Третьої особи: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Деснянська кераміка» (надалі також - «Відповідач») про стягнення 773 994 грн. 42 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 05.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Деснянська кераміка» (Покупець) було укладено Договір №30/ПГ-128/13, відповідно до умов якого Постачальник постачає у власність, а Покупець приймає та оплачує продукцію, а також сплачує додаткові послуги, пов'язані з транспортировкою продукції на умовах, визначених у вказаному договорі. Асортимент, кількість та ціна продукції, перелік та вартість послуг визначається специфікацією, яка є невід'ємною частиною договору. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору та додатків №1, №2 на адресу Відповідача була відвантажена продукція, проте Відповідач не здійснив оплату за вказаний Товар у розмірі 636 573 грн. 50 коп. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат» в розмірі 636 573 грн. 50 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Деснянська кераміка» 3% річних у розмірі 21 563 грн. 72 коп., пеню в розмірі 115 857 грн. 20 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.12.2014 р. порушено провадження у справі № 910/27173/14, судове засідання призначено на 24.12.2014 р.

22.12.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 08.12.2014 року, які долучені до матеріалів справи.

24.12.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю підготувати витребувані ухвалою суду документи.

24.12.2014 року в судове засідання з'явились представники сторін.

В судовому засіданні представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить Суд уточнити позовні вимоги, у зв'язку зі сплатою Відповідачем 27.11.2014 року суми основної заборгованості у розмірі 3 000 грн. та 10.12.2014 року у розмірі 3 573, 50 грн., а саме:

1) Стягнути з Відповідача на користь Позивача суму основного боргу: у розмірі - 630 00 грн, 3% річних - 23 385,03 грн., пеню у розмірі - 115 857,20 грн.

2) Стягнути з Відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 479, 89 грн.

Суд зазначає, що згідно із п. 3.11 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, об'єднання позовних вимог, зміну предмета або підстав позову.

В даному випадку Заява Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат" про уточнення позовних вимог, фактично є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, Суд приймає Заяву Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат" до розгляду.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав клопотання про відкладення розгляду справи та просив Суд надати час виконати вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі.

Суд, керуючись ст. 38 ГПКУ, дослідивши матеріали та обставини справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати обґрунтований розрахунок 3% річних та пені із зазначенням початку нарахування;

2) Відповідача надати докази сплати заборгованості за Договором №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.12.2014 року відкладено розгляд справи на 14.01.2015 року у зв'язку з невиконанням Відповідачем вимог ухвали суду, клопотанням Відповідача про відкладення розгляду справи, витребуванням додаткових доказів по справі.

14.01.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

14.01.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшов розрахунок 3% річних та пені із зазначенням початку нарахування на виконання вимог ухвали суду від 24.12.2014 року.

14.01.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви. Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог.

Суд, керуючись ст. 38 ГПКУ, дослідивши матеріали та обставини справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням Відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "Деснянська кераміка".

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні подав клопотання про продовження строків розгляду спору на 15 днів.

Суд відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника відповідача, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2015 року відкладено розгляд справи на 11.02.2015 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі, клопотанням представника відповідача про продовження строків розгляду спору.

31.01.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про продовження строків розгляду справи.

11.02.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення та документи для долучення до матеріалів справи.

11.02.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін.

Суд зазначає, що клопотання представника позивача про продовження строків розгляду спору не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2015 року за клопотанням представника відповідача строк розгляду справи вже був продовжений на 15 днів.

В судовому засіданні представники сторін надали додаткові пояснення по суті спору, а представник відповідача подав документи для долучення до матеріалів справи.

Суд, вислухавши представників сторін, вважає за необхідне залучити до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне акціонерне товариство "Піастрелла", оскільки рішення по справі №910/27173/14 може вплинути на його права та обов'язки.

Відповідно до ст. 27 ГПКУ якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Крім того, Суд, керуючись ст. 38 ГПКУ, дослідивши матеріали та обставини справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача:

- направити копію позовної заяви Приватного акціонерного товариства "Піастрелла" та надати Суду докази на підтвердження направлення;

- надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо зазначення на залізничних накладних одержувача Приватного акціонерного товариства "Піастрелла";

- надати докази на підтвердження надсилання Товариством з обмеженою відповідальністю "Деснянська кераміка" заявок на поставку продукції відповідно до п. 4.1. Договору №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 року та отримання вказаних заявок Публічним акціонерним товариством "Часівоярський вогнетривкий комбінат".

2) Третю особу надати інформацію з посиланням на належні докази щодо того, чи був отриманий Приватним акціонерним товариством "Піастрелла" товар від Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат" для Товариства з обмеженою відповідальністю "Деснянська кераміка" за залізничними накладними в період з 09.08.2013 року по 04.11.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 року відкладено розгляд справи на 18.02.2015 року, у зв'язку з залученням до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, витребуванням додаткових доказів по справі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.02.2015 року виправлено технічну описку в Ухвалі Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 року по справі №910/27173/14: "Зобов'язати Позивача надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо пояснень Позивача на відзив та щодо зазначення на залізничних накладних одержувача Приватного акціонерного товариства "Піастрелла" та викладено її у наступній редакції: "Зобов'язати Позивача надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо зазначення на залізничних накладних в якості одержувача Приватного акціонерного товариства "Піастрелла".

18.02.2015 року в судове засідання з'явились представник позивача та представник відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив.

Представники позивача та третьої особи вимоги ухвали суду від 11.02.2015 року не виконали.

Суд, керуючись ст. 38 ГПКУ, дослідивши матеріали та обставини справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо пояснень Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат" на відзив.

Крім того, Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що дана справа є складною, що є підставою призначити колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2015 року суд призначив колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

18.02.2015 року суддя Чинчин О.В. звернулась із заявою до Голови Господарського суду міста Києва про визначення складу суду для колегіального розгляду справи.

Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 18.02.2015 року справу №910/27173/14 передано для розгляду колегії суддів у складі: судді Чинчин О.В. (головуючий), суддів - Нечая О.В., Стасюка С.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2015 року прийнято до провадження справу №910/27173/14 колегією суддів у складі: судді Чинчин О.В. (головуючий), суддів - Нечая О.В., Стасюка С.В. та призначено розгляд справи на 04.03.2015 року.

04.03.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових документів: докази направлення позовної заяви на адресу Третьої особи та пояснення Позивача на виконання вимог ухвали суду від 11.02.2015 року, яке розглянуто Судом та задоволено.

04.03.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій платіжних доручень до Договору №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 р., яке Судом розглянуто та задоволено.

04.03.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі.

В судовому засіданні 04 березня 2015 року представник Позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав зменшені позовні вимоги від 24.12.2014 року, просив Суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, а також підтримав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі від 04.03.2015 року. В судове засідання представник Третьої особи не з»явився, про про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 18.02.2015 року у справі № 910/27173/14.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр», місцезнаходженням Приватного акціонерного товариства «Піастрелла» є 01013, м.Київ, ВУЛИЦЯ БУДІНДУСТРІЇ, будинок 7.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/27173/14 направлялись на адресу Приватного акціонерного товариства «Піастрелла», зазначену на веб-сайті Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр».

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Третя особа про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Суд, розглянувши клопотання Відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі від 04.03.2015 року, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

За приписами ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. У вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) слід: - визначитися з конкретною установою або конкретним експертом, якими проводитиметься експертиза. З цією метою господарський суд, зокрема, витребує у сторін пропозиції стосовно таких установ та/або судових експертів, у тому числі тих, які не є працівниками зазначених установ. Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але може враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення судової експертизи; - визначити об'єкти, що підлягають експертному дослідженню; - максимально конкретно визначити питання, які мають бути роз'ясненні судовим експертом, та сформулювати їх у логічній послідовності; - за необхідності визначити вид (підвид) судової експертизи, до компетенції якої відноситься роз'яснення відповідних питань. Якщо визначення такого виду (підвиду) саме по собі потребує спеціальних знань, його слід віднести на розсуд експертної установи (експерта); - визначити обсяг необхідних та достатніх для експертного дослідження матеріалів; - здійснити перевірку (огляд) матеріалів, які підлягають направленню на експертизу, з точки зору їх повноти та придатності для проведення експертизи, в тому числі з урахуванням належного відображення ознак об'єктів і зразків, а за невідповідності матеріалів цим критеріям - вжити заходів до усунення недоліків матеріалів шляхом витребування додаткових документів і матеріалів у сторін та інших осіб; - у разі потреби забезпечити відібрання зразків, у тому числі за необхідності - з участю спеціаліста; - у необхідних випадках розглянути можливість виклику судового експерта для уточнення питань, які ним мають бути роз'яснені, а також для перевірки матеріалів з точки зору їх повноти, достатності та придатності для проведення експертизи; - з'ясувати усі інші обставини, пов'язані з проведенням судової експертизи. (п.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 року «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року затверджена Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, якою визначено, що основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Цією експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукопису під впливом будь-яких (природних, штучних) збиваючих факторів; у незвичних умовах або в незвичайному стані виконавця, навмисно зміненим почерком, з наслідуванням почерку іншої особи; визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо). Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Деснянська кераміка» про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі від 04.03.2015 року з огляду на неможливість проведення почеркознавчих досліджень електронних документів.

Приймаючи до уваги, що Третя особа була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Третьої особи не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 04 березня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

05.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Деснянська кераміка» (Покупець) було укладено Договір №30/ПГ-128/13, відповідно до умов якого Постачальник постачає у власність, а Покупець приймає та оплачує продукцію, а також сплачує додаткові послуги, пов'язані з транспортировкою продукції на умовах, визначених у вказаному договорі. Асортимент, кількість та ціна продукції, перелік та вартість послуг визначається специфікацією, яка є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору Постачальник здійснює поставку продукції на умовах DAP ст. Київ - Московський (згідно з ИНКОТЕРМС - 2010»).

Згідно з п.3.2 Договору оплата Вартості поставки здійснюється у строки оплати, встановлені в специфікації продукції, що постачається. У тому випадку, якщо специфікацією не визначений строк оплати Вартості поставки або її частини, то оплата вартості продукції або її частини здійснюється на підставі рахунків до моменту поставки.

В тому випадку, якщо строк оплати Вартості поставки або її частини не встановлений в специфікації, а Постачальник здійснив поставку без її оплати у повному обсязі або частково, Покупець зобов'язаний оплатити борг упродовж 10 днів з моменту поставки. (п.3. Договору)

У пункті 4.1 Договору передбачено, що поставка продукції здійснюється упродовж 30 суток після отримання від Покупця письмової заявки.

Після відвантаження продукції Постачальник зобов»язаний впродовж 3 днів надати Покупцеві: рахунок - фактуру на товар, сертифікат якості, у випадку відвантаження залізничним транспортом, копію залізничної накладної. (п.5.3 Договору)

Відповідно до п.5.4 Договору право власності на Продукцію, а також ризик її випадкового знищення переходить від Постачальника до Покупця з моменту отримання Покупцем Продукції від Постачальника й підписання Сторонами відповідної накладної на Продукцію або з моменту вручення Постачальником Продукції перевізнику, згідно зі ст. 334 Цивільного кодексу України.

Згідно з п.7.1 Договору у випадку недотримання строків розрахунків, визначених відповідно до п.3.2 даного договору Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Вся переписка та переговори, пов»язані з даним договором та які проходили до та після підписання договору є дійсними та мають юридичну силу. (п.8.1 Договору)

У п.9.1 Договору зазначено, що Договір набирає чинність з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2013 року, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами зобов»язань за цим договором.

Додатком №1 від 05.03.2013 року до Договору Сторони визначили продукцію, яка підлягає поставці у 2013 році, строки та умови поставки: поставка продукції здійснюється на умовах DAP ст. Київ - Московський (згідно з ИНКОТЕРМС - 2010), не пізніше 9 числа місяця, що передує місяцю поставки Покупець направляє заявку на адресу Постачальника, дана заявка є підставою для замовлення Постачальником залізничних вагонів для перевезення продукції; умови поставки: 50% передоплата, 50% за фактом поставки продукції протягом 30 календарних днів; загальна сума договору складає 4 290 000 грн. 00 коп.

Додатком №2 від 19.09.2013 року до Договору Сторони також визначили продукцію, яка підлягає поставці у 2013 році, строки та умови поставки: поставка продукції здійснюється на умовах DAP ст. Київ - Московський (згідно з ИНКОТЕРМС - 2010); умови поставки: 50% передоплата, 50% за фактом поставки продукції протягом 30 календарних днів; загальна сума договору збільшилась на 136640 грн. 70 коп.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що на виконання умов Договору та додатків №1, №2 на адресу Відповідача була відвантажена продукція, проте Відповідач не здійснив оплату за отриманий Товар у передбаченому Договором розмірі. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат» в розмірі 630 000 грн. 00 коп. з урахуванням Заяви про зменшення розміру позовних вимог від 24.12.2014 року, яка прийнята Судом до розгляду. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Деснянська кераміка» 3% річних у розмірі 23 385 грн. 03 коп., пеню в розмірі 115 857 грн. 20 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Приписами ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 року Позивачем у період з 09.08.2013 року по 04.11.2013 року було поставлено Покупцю продукцію, що підтверджується залізничними накладними №№50620178, 50626514, 50626571, 50620202 від 09.08.2013 р., №№50925965, 50925791, 50925973 від 14.08.2013 р., №50988161 від 15.08.2013 р., №№51047173, 51050326, 51047231, 51050318 від 16.08.2013 р., №№51460483, 51452290, 51460434, 51460558, 51452324, 51452266, 51452340 від 24.08.2013 р., №№53961637, 53961678, 53961629, 53961579, 53983706 від 07.10.2013 р., №48288328 від 13.10.2013 р., №№49575780, 49575764 від 04.11.2013 р.

Відповідно до п. 6 Загальних положень Статуту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 "Про затвердження Статуту залізниць України" накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 року затверджені Правила оформлення перевізних документів, п.1.1 яких визначено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред'явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною.

Перевізні документи, оформлені відправником в паперовому вигляді, перевіряються начальником станції або уповноваженим ним працівником станції у разі надання згоди на навантаження на місцях загального користування. Перевіркою встановлюються: наявність плану (місячного або додаткового) на перевезення, відсутність заборон і обмежень у даному напрямку перевезення, правильність заповнення бланків перевізних документів відповідно до правил оформлення перевізних документів, наявність необхідних додаткових супровідних документів та документів дозвільного характеру на відправлення вантажу контролюючих органів, необхідність одержання яких передбачено законами України. (п.1.6 Правил).

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що залізничні накладні, наявні в матеріалах справи, оформлені належним чином, перевірені залізницею, оскільки місять штамп станції відправлення про прийняття вказаних вагонів до перевезення.

Відповідач в обґрунтування заперечень на позовну заяву зазначав, що Відповідач не направляв на адресу Постачальника заявок на отримання продукції на суму в розмірі 630 000 грн. 00 коп., а тому ніяку продукцію від Позивача не отримував.

Так, пунктом 4.1 Договору №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 року передбачено, що поставка продукції здійснюється упродовж 30 суток після отримання від Покупця письмової заявки.

Додатком №1 від 05.03.2013 року до Договору Сторони визначили строки та умови поставки: не пізніше 9 числа місяця, що передує місяцю поставки Покупець направляє заявку на адресу Постачальника, дана заявка є підставою для замовлення Постачальником залізничних вагонів для перевезення продукції; умови поставки: 50% передоплата, 50% за фактом поставки продукції протягом 30 календарних днів; загальна сума договору складає 4 290 000 грн. 00 коп.

В матеріалах справи наявні заявки Покупця на поставку продукції за Договором, що визначений Позивачем в якості підстави позову, що надходили на електронну адресу Позивача, у період з 19.03.2013 р. по 09.10.2013 р. із посиланням на вихідний номер, дату та які містять відтиск печатки підприємства Відповідача й підпис директора Панчука Н.В.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

У відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України під час здійснення правочину воля сторін може бути виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Сторонами у спірному Договорі не визначено способу надсилання заявок на поставку товару, а отже надсилання таких заявок шляхом електронного засобу зв»язку не суперечить умовам укладеного Договору №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 року. Також в судовому засіданні представник Відповідача пояснив, що раніше заявки надсилались на адресу Постачальника шляхом телефонного зв»язку. Крім того, Відповідачем не надано Суду жодних доказів, які б підтверджували втрату або знищення печатки підприємства та надіслання вказаних листів на електронну адресу будь - яким іншим підприємством, а тому Суд приймає до уваги в якості належних та допустимих доказів відповідно до норм статті 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України заявки Покупця на здійснення поставки товару, які надійшли на електронну адресу Позивача у період з 19.03.2013 р. по 09.10.2013 р.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Деснянська кераміка» були дотримані вимоги договору в частині направлення заявок на адресу Постачальника, які є підставою для замовлення останнім залізничних вагонів для перевезення продукції, а тому заперечення Відповідача в цій частині не приймаються Судом до уваги.

Згідно з п.3.2 Договору оплата Вартості поставки здійснюється у строки оплати, встановлені в специфікації продукції, що постачається. У тому випадку, якщо специфікацією не визначений строк оплати Вартості поставки або її частини, то оплата вартості продукції або її частини здійснюється на підставі рахунків до моменту поставки.

Додатком №1 від 05.03.2013 року до Договору Сторони визначили умови поставки: 50% передоплата, 50% за фактом поставки продукції протягом 30 календарних днів; загальна сума договору складає 4 290 000 грн. 00 коп. Додатком №2 від 19.09.2013 року до Договору Сторони також узгодили умови поставки: 50% передоплата, 50% за фактом поставки продукції протягом 30 календарних днів; загальна сума договору збільшилась на 136640 грн. 70 коп.

На виконання вищезазначених умов Договору №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 року Позивачем були виставлені Покупцеві рахунки - фактури на здійснення 50% попередньої оплати, на підставі яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Деснянська кераміка» здійснило перерахування грошових коштів Постачальнику, що підтверджується платіжними дорученнями №19 від 08.08.2013 р., №20 від 13.08.2013 р., №22 від 14.08.2013 р., №23 від 15.08.2013 р., №53 від 07.10.2013 р., №57 від 11.10.2013 р., №58 від 11.10.2013 р., №59 від 11.10.2013 р., №5 від 01.11.2013 р., №27 від 14.11.2013 р. із зазначенням призначення платежу: оплата за глину згідно з рахунком, його номер та дата або із зазначенням призначення платежу: «оплата за глину згідно дог №30/ПГ-128/13 від 05.03.13».

За таких підстав, Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача щодо нездійснення жодного разу попередньої оплати за продукцію, оскільки це спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, Судом розглянуті та відхилені доводи Відповідача щодо зазначення в залізничних накладних в якості одержувача - Приватне акціонерне товариство «Піастрелла», а не Товариства з обмеженою відповідальністю «Деснянська кераміка», а також неотримання продукції саме Відповідачем, оскільки в матеріалах справи наявний лист Покупця за вих. №32 від 26.02.2013 р., надісланий на електронну адресу Позивача, щодо гарантування здійснення оплати та наведення інструкції по заповненню залізничної накладної: отримувач - ПрАТ «Піастрелла»; код отримувача - 0299; станція призначення: - «Київ - Московський»; - код станції призначення - 320100.

Господарський суд міста Києва приймає до уваги вказаний лист в якості належного та допустимого доказу погодження Сторонами умов здійснення поставки за Договором №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 року в частині зазначення на залізничних накладних одержувача саме Приватного акціонерного товариства «Піастрелла». Крім того, в судовому засіданні представник Відповідача зазначив, що по раніше здійсненим поставкам від Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» за залізничними накладними одержувачем вантажу також було Приватне акціонерне товариство «Піастрелла».

Після відвантаження продукції Постачальник зобов»язаний впродовж 3 днів надати Покупцеві: рахунок - фактуру на товар, сертифікат якості, у випадку відвантаження залізничним транспортом, копію залізничної накладної. (п.5.3 Договору)

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що не отримував від Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» вказані супровідні документи.

Статтею 688 Цивільного кодексу України передбачено, що Покупець зобов'язаний повідомити Продавця про порушення умов Договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару. Відповідно до вимог статті 690 Цивільного кодексу України, а також пункту 29 Положення про поставки товарів народного споживання, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.88 року № 888, поставлені без згоди Покупця товари, від яких Покупець відмовився, повинні прийматися ним на відповідальне зберігання.

Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, оформлених належним чином, наявності заперечень щодо комплектності, кількості, якості або асортименту поставленої продукції, щодо відмови Відповідача від поставленого обсягу продукції. Відповідачем також не надано суду належні та допустимі докази, оформлені належним чином, щодо прийняття продукції у встановленому порядку на відповідальне зберігання. Використання отриманої продукції у виробничій діяльності, неповернення її позивачу з причин ненадання сертифікату якості свідчить про здійснення Відповідачем конклюдентних дій на підтвердження факту здійснення сторонами господарських операцій по поставці та прийняттю продукції на виконання договірних зобов»язань.

Крім того, Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні листи Позивача про направлення на адресу Відповідача документів: рахунків - фактур, сертифікатів якості, податкових накладних, накладних. Відповідач своїми діями по здійсненню попередньої оплати на підставі рахунків - фактур підтвердив факт отримання вказаних документів, надісланих Постачальником на виконання умов спірного договору.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що Позивач належним чином виконав умови Договору №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 року в частині здійснення поставки продукції залізничним транспортом на адресу Відповідача, а тому у Відповідача виникло зустрічне зобов»язання по оплаті за отриману продукції відповідно до умов договору.

Відповідно до п.5.4 Договору право власності на Продукцію, а також ризик її випадкового знищення переходить від Постачальника до Покупця з моменту отримання Покупцем Продукції від Постачальника й підписання Сторонами відповідної накладної на Продукцію або з моменту вручення Постачальником Продукції перевізнику, згідно зі ст. 334 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.2 статті 334 Цивільного кодексу України переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Таким чином, з моменту вручення Публічним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат» продукції перевізникові, право власності на вказану продукцію перейшло до Покупця.

Як встановлено Судом, Відповідач за поставлений товар розрахувався частково та заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Деснянська кераміка» перед Публічним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат» за Договором №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 року становить 630 000 грн. 00 коп. Крім того, Суд зазначає, що в матеріалах справи наявний лист Відповідача від 17.12.2013 року про факт визнання боргу за спірним договором в розмірі 613 473 грн. 50 коп. із зазначенням графіку погашення заборгованості, надісланий на електронну адресу Позивача. Тобто своїми діями по направленню вказаного листа, який Суд приймає до уваги, оскільки сторони під час виконання вказаного договору виражали свою волу засобами електронного зв»язку, визнав факт наявності заборгованості за Договором №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 року перед Позивачем.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України оплати Позивачу вартості за отриману продукцію відповідно до умов укладеного договору.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату вартості продукції в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 630 000 грн. 00 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду з урахуванням Заяви про зменшення розміру позовних вимог від 24.12.2014 року, яка прийнята Судом до розгляду, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 09.09.2013 р. по 23.12.2014 р. у розмірі 23 385 грн. 03 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за отриманий товар за Договором №30/ПГ-128/13 від 05.03.2013 року за загальний період прострочки з 09.09.2013 р. по 23.12.2014 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 23 385 грн. 03 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 09.09.2013 року по 23.12.2014 року.

Також Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь пеню у розмірі 115 857 грн. 20 коп.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з приписами ст.ст. 1, 3 Закону України від 22.11.96 р. № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що у випадку недотримання строків розрахунків, визначених відповідно до п.3.2 даного договору Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

За таких підстав, Суд дійшов висновку, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача, оскільки розмір пені, заявлений до стягнення перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, а тому до стягнення з Відповідача підлягає пеня у розмірі 42 111 грн. 54 коп. за загальний період прострочки з 09.09.2013 р. по 05.06.2014 р.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Деснянська кераміка» на користь Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» підлягає стягненню основний борг у розмірі 630 000 грн. 00 коп., 3% річних в розмірі 23 385 грн. 03 коп. та пеня в розмірі 42 111 грн. 54 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, враховуючи те, що Суд прийняв до розгляду заяву Позивача про зменшення розміру позовних вимог від 24.12.2014 року, надмірно сплачена сума судового збору відповідно до платіжного доручення №8343 від 25 листопада 2014 року в розмірі 95 грн. 05 коп. підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Деснянська кераміка» (04074, м. Київ, ВУЛИЦЯ ІВАШКЕВИЧА, будинок 3, квартира 41, Ідентифікаційний код юридичної особи 23716741) на користь Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (84551, Донецька обл., місто Артемівськ, місто Часів Яр, ВУЛИЦЯ КОМСОМОЛЬСЬКА, будинок 1, Ідентифікаційний код юридичної особи 00191773) заборгованість у розмірі 630 000 (шістсот тридцять тисяч) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 23 385 (двадцять три тисячі триста вісімдесят п'ять) грн. 03 (три) коп., пеню у розмірі 42 111 (сорок дві тисячі сто одинадцять) грн. 54 (п'ятдесят чотири) коп. та судовий збір у розмірі 13 909 (тринадцять тисяч дев'ятсот дев'ять) грн. 93 (дев'яносто три) коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Повернути Публічному акціонерному товариству «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (84551, Донецька обл., місто Артемівськ, місто Часів Яр, ВУЛИЦЯ КОМСОМОЛЬСЬКА, будинок 1, Ідентифікаційний код юридичної особи 00191773) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 95 (дев'яносто п'ять) грн. 05 (п'ять) коп., сплачений відповідно до платіжного доручення №8343 від 25 листопада 2014 року.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 06 березня 2015 року.

Головуючий суддя О.В. Чинчин Суддя О.В. Нечай

Суддя С.В. Стасюк