ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р.Справа № 922/800/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецагродар", с. Велика Бабка Харківської області
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про визнання недійсним договору
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 2231 від 03.11.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецагродар", с. Велика Бабка (Харківської області) (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків, в якому просить суд визнати недійсним Договір поставки засобів захисту рослин № 16/04, укладений 16.04.2013 року між позивачем та відповідачем. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на відсутність у відповідача на момент укладення оспорюваного Договору відповідної ліцензії на торгівлю пестицидами та агрохімікатами, про що останнім не повідомлено позивача. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається, зокрема, на норми приписів ст. 9 Закону України про ліцензування певних видів господарської діяльності"; ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10 лютого 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/800/15, розгляд якої призначено у відкритому судовому засіданні на 17 березня 2015 року о 10:00.

17.03.2015 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшли письмові пояснення (вх. № 10230) з додатковими документами, які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

17.03.2015 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву (вх. № 10239) з додатковими документами, які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

17.03.2015 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшов супровідний лист (вх. № 10260) з додатковими документами, які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, вимоги ухвали суду про порушення провадження у даній справі від 10.02.2015 року не виконав, витребуваних судом документів до матеріалів справи не надав. Про розгляд даної господарської справи позивач повідомлений ще 17.02.2015 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення з датою та відміткою про вручення уповноваженій особі позивача копії вищевказаної ухвали про порушення провадження у справі № 922/800/15 від 10.02.2015р.

Відповідач в призначене судове засідання з'явився, проти позову заперечив повністю та просив суд в задоволенні позову відмовити повністю як в безпідставному, в обґрунтування своїх заперечень відповідачем наголошено на тому, що відповідна ліцензія на торгівлю пестицидами та агрохімікатами у відповідача наявна, більш того, на момент постачання товару в рамках оспорюваного Договору № 16/04 від 16.04.2013р. вищевказана ліцензія була надана уповноваженому представнику позивача для ознайомлення, на підставі чого, позивачем було прийнято товар від відповідача на суму 44499,00 грн. без будь-яких зауважень, про що свідчить підпис та печатка підприємства на видатковій накладній № РН-0000008 від 28.05.2013 року.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

Таким чином, дослідивши матеріали господарської справи № 922/800/15, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, судом встановлено наступне.

16.04.2013 року між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Артемівські зорі" (покупець) та відповідачем - Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (постачальник) було укладено Договір поставки засобів захисту рослин №16/04 (далі - Договір), відповідно до умов якого сторони погодили та встановили низку цивільних прав та обов'язків (а.с. 9-10, т.с. 1).

Так, відповідно до умов пункту 1 вищевказаного Договору, відповідач (постачальник) зобов'язався поставити і передати у власність позивача (покупець), а відповідач зобов'язався прийняти й оплатити наступний товар: засоби захисту рослин.

На виконання умов вищевказаного Договору, відповідач поставив, а позивач прийняв засоби захисту рослин, а саме: Дуал Голд 960 к.е., Про-Стар.

Вищевказані засоби захисту рослин, згідно їхніх характеристик, відносяться до пестицидів та агрохімікатів.

Звертаючись з даним позовом до господарського суду, позивачем в позові наголошено, що реалізація вказаних засобів захисту рослин, відповідно до положень ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", допускається виключно у разі наявності у продавця відповідної ліцензії.

Позивачем зазначено, що на момент укладення оспорюваного Договору відповідач не мав відповідної ліцензії на торгівлю пестицидами та агрохімікатами, та про її відсутність позивача повідомлено не було.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач вважає, що Договір поставки засобів захисту рослин №16/04 від 16.04.2013 року було укладено з грубим порушенням вимог чинного на той час законодавства та має бути визнаний недійсним.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецагродар", з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з вимогами ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з Договору поставки засобів захисту рослин № 16/04 від 16.04.2013р., даний Договір було підписано обома сторонами.

Тобто, умови, викладені в даному Договорі поставки, були чітко визначені та погоджені сторонами. Вказаний договір містить умови про предмет, ціну та строк його дії (умови, що є обов'язковими згідно ст. 180 Господарського кодексу України), та інші умови, жодна з яких не суперечить ані чинному законодавству, ані моральним засадам суспільства.

Письмова форма договору, яка встановлена для договорів між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем, також сторонами дотримана.

Більш того, наявна в матеріалах господарської справи копія видаткової накладної № РН-0000008 свідчить про те, що засоби захисту рослин були поставлені позивачу 28 травня 2013 року та отримані без будь - яких зауважень уповноваженим представником позивача, про що свідчить його підпис та печатка ТОВ "Спецагродар" на вказаній видатковій накладній (а.с. 11, т.с. 1).

Тобто, на момент здійснення даної поставки в межах оспорюваного Договору відповідач вже мав відповідну Ліцензію Міністерства аграрної політики та продовольства України (серія АЕ № 195394), яка отримана останнім 24.05.2013 року.

Таким чином, надавши належну правову оцінку оспорюваному Договору поставки, суд дійшов висновку, що вказаний Договір відповідає вимогам, визначеними вимогами статті 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, не суперечить діючому законодавству України і не порушує публічний порядок, дії сторін були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд констатує, що жодних ознак недійсності Договору поставки засобів захисту рослин № 16/04 від 16.04.2013р., укладеного між сторонами, позивачем суду не надано.

З урахуванням наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено недійсність спірного Договору, також судом при розгляді даної господарської справи не встановлені обставини, які б свідчили про його недійсність.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Спецагродарі" є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами, безпідставні, а тому не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до якої судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 11, 16, 203, 215, 509, 626, 628, 629 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44-49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 23.03.2015 р.

Суддя Є.М. Жиляєв