РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2015№910/3193/15-г

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., при секретарі судового засідання Грабовській А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/3193/15-г

за позовом приватного підприємства "Фуд Груп", м. Київ,

до приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав", м. Київ,

про визнання договору недійсним та стягнення 29 249,99 грн.,

за участю представників сторін:

позивача - Рожка Є.В. (довіреність без дати і номера);

відповідача - Молчанова П.В. (довіреність від 31.12.2014 №б/н).

Приватне підприємство "Фуд Груп" (далі - ПП «Фуд Груп») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання договору від 22.02.2011 №КБР-22/02/-03/11 (далі - Договір), укладеного з приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" (далі - ПО «УЛАСП»), недійсним та стягнення грошових коштів у сумі 29 249,99 грн., помилково перерахованих відповідачу.

Позов мотивовано тим, що відсутність у Договорі визначення конкретних об'єктів авторського права і суміжних прав, щодо яких він укладався, є ознакою відсутності погодження сторін Договору щодо його предмету у зв'язку з чим позивач просить суд визнати Договір недійсним з огляду на приписи статті 203 і 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); крім того, ПП «Фуд Груп» зазначає, що у порядку виконання Договору позивачем було помилково перераховано грошові кошти у сумі 29 249,99 грн., які на підставі 1212 ЦК України він просить суд повернути позивачу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.02.2015 позовну заяву прийнято до провадження та призначено її розгляд.

10.03.2015 ПО «УЛАСП» подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позивач на підставі власних припущень заявляє про те, що:

Договором не визначено перелік музичних творів, фонограм та зафіксованих у них виконань, право на публічне виконання яких передається, - однак, додатком №2 до Договору встановлено, що користувач використовує фонограми музичних творів, які є популярними; критерій популярності відповідає ротації радіостанцій; користувач не може надавати звіти про використання, тому критерій ротації також використовується при розподіленні винагороди;

Договором не передбачено, яким є спосіб його виконання та на яку територію поширюються права, що передаються, - при цьому, пунктом 2.1 Договору встановлено, що спосіб використання творів є публічне виконання; розділом 1 Договору сторони погодили, що уклали Договір з метою забезпечення виплат за використання об'єктів авторського права та суміжних прав на території України.

Таким чином, відповідач вважає порушенням норм матеріального і процесуального права вимагання у ПО «УЛАСП» інших доказів виконання організацією колективного управління своїх обов'язків щодо надання дозволу, ніж ті, що встановлені законодавством України, у зв'язку з чим відповідач просить суд відмовити у задоволення позовних вимог.

Разом з тим, 10.03.2015 відповідачем подано суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначено, що позивач знав про свої права з часу підписання Договору, при цьому, впродовж трьох років не вважав свої права порушеними (або вважав, але не вдавався до якихось дій з цього приводу); отже ПП «Фуд Груп» не скористалося своїм активним правом своєчасно; відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; таким чином, окрім інших доводів і пояснень щодо необґрунтованості позиції позивача, ПО «УЛАСП» заявляє про застосування судом строку позовної давності щодо доводів позивача про начебто недійсність укладеного ним Договору.

У судовому засіданні 10.03.2015 представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі; представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, наголошуючи на доводах, викладених у відзиві на позовну заяву.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.02.2011 ПО «УЛАСП» (УЛАСП) та ПП «Фуд Груп» (користувач) укладено Договір, за умовами якого:

- УЛАСП є організацією, що має право надавати дозвіл на використання об'єктів авторського та суміжних прав способом публічного виконання та здійснювати збір за таке використання на підставі Свідоцтва про реєстрацію у якості організації колективного управління, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України від 24.01.2011 за №19/2011, та договору доручення від 20.10.2011 №УУ-01/20/11 з єдиною в Україні організацією уповноваженою на збір платежів за використання об'єктів суміжних прав - ОП «Українська ліга музичних прав» (преамбула Договору);

- УЛАСП надає користувачу на умовах, визначених Договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання оприлюднених музичних творів, публічне виконання фонограм, а також зафіксованих у фонограмах виконань (твори), а користувач зобов'язується виплачувати винагороду (роялті) УЛАСП відповідно до Договору та Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) (пункт 2.1 Договору);

- користувач зобов'язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до Договору, не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця, за який здійснюється платіж (пункт 2.3 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 22.02.2012, а в частині невиконаних фінансових зобов'язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов'язань - до їх повного виконання (пункт 4.1 Договору);

- у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії Договору протягом місяця до настання зазначеної в пункті 4.1 Договору дати припинення дії Договору, він вважається пролонгованим ще на один календарних рік і так кожного разу. Таке повідомлення має бути надіслане засобами поштового зв'язку із зазначенням вказаних в Договорі поштових реквізитів сторони, на адресу якої надіслано листа (пункт 4.2 Договору).

Додатком від 22.02.2011 №1 до Договору сторонами було узгоджено перелік закладів, в яких відповідач здійснює публічне виконання творів, а саме: «Пивная №1, м. Київ, вул. Басейна, 15».

Додатком від 22.02.2011 №2 до Договору сторонами було погоджено розмір щомісячної винагороди (роялті) за публічне виконання творів, а саме: розмір щомісячної винагороди обчислюється виходячи з фіксованої ставки 1 000 грн. за кожен заклад користувача, зазначений у відповідних додатках до Договору (пункт 1.1 додатку №2 до Договору); загальна сума щомісячної винагороди з дня набрання чинності Договору становить 1 000 грн.; зазначена сума щомісячно перераховується користувачем на розрахунковий рахунок ПО «УЛАСП» відповідно до умов Договору (пункт 1.2 додатку №2 до Договору).

Крім того, пунктом 3 додатку №2 до Договору визначено, що користувач використовує у своїй комерційній діяльності фонограми музичних творів, що є популярними на сьогоднішній день і які постійно сповіщуються в ефірі всеукраїнських мережевих радіостанцій.

У частині першій статті 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України передбачено, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Господарський суд міста Києва вважає, що вказані позивачем підстави визнання Договору недійсним не достатні для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до положень статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону «Про авторське право і суміжні права» (далі - Закон): право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом); розмір і порядок виплати авторської винагороди за створення і використання твору встановлюються в авторському договорі або у договорах, що укладаються за дорученням суб'єктів авторського права організаціями колективного управління з особами, які використовують твори.

Використання твору без дозволу та без сплати авторської винагороди є порушенням майнових авторських прав, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону.

За змістом статей 450, 452, 453, 454 ЦК України, статей 36, 37, 39, 40, 42, 43 Закону: право на використання об'єкта суміжних прав (зокрема, виконання, фонограми, відеограми тощо) належить відповідному правовласнику (виконавцеві, виробникові фонограми та/або відеограми чи особі, якій відповідні права передані у встановленому порядку); використання об'єктів суміжних прав здійснюється за згодою правовласників; у випадках, передбачених законом, допускається пряме чи опосередковане комерційне використання фонограм і відеограм та їх примірників без згоди відповідних правовласників, але з виплатою їм винагороди; збирання винагороди за використання фонограм (відеограм), що зазначені у частині першій цієї статті, і контроль за їх правомірним використанням здійснюються уповноваженими організаціями колективного управління.

Згідно з частиною першою статті 43 Закону допускається без згоди виробників фонограм (відеограм), фонограми (відеограми) яких опубліковані для використання з комерційною метою, і виконавців, виконання яких зафіксовані у цих фонограмах (відеограмах), але з виплатою винагороди, таке пряме чи опосередковане комерційне використання фонограм і відеограм та їх примірників:

а) публічне виконання фонограми або її примірника чи публічну демонстрацію відеограми або її примірника;

б) публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, в ефір;

в) публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, по проводах (через кабель).

Отже, на відміну від об'єктів авторського права зазначене публічне виконання фонограми або її примірника чи публічна демонстрація відеограми або її примірника, публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, в ефір або по проводах (через кабель) без дозволу правовласника не є порушенням суміжних прав у розумінні пункту "а" статті 50 Закону.

При цьому укладення договору про виплату винагороди (роялті) за пряме або опосередковане комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань відповідно до вимог чинного законодавства України є обов'язковим для осіб, які здійснюють таке використання (частина третя статті 179 Господарського кодексу України, частини друга і третя статті 43 Закону, пункти 1, 3, 4 розділу ІІ Розміру, порядку та умов виплати винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 № 71.

Питання правомірності дій відповідача зі збирання винагороди за використання об'єктів суміжних прав на підставі договору доручення з уповноваженою організацією колективного управління (об'єднання підприємств «Українська ліга музичних прав») перебуває поза межами даного судового провадження.

У свою чергу, стосовно повноважень організацій колективного управління з надання дозволів на використання об'єктів авторського права (зокрема, музичних творів) необхідно враховувати таке.

Статтею 45 Закону передбачено, що суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами особисто, через свого повіреного або через організацію колективного управління.

Згідно з частиною четвертою статті 47 цього Закону особи, які використовують твори, виконання, програми мовлення, примірники фонограм (відеограм), зобов'язані надавати організаціям колективного управління точний перелік використаних (усіх) творів, виконань, примірників фонограм (відеограм), програм мовлення разом з документально підтвердженими даними про одержані прибутки від їх використання та повинні виплачувати організаціям колективного управління винагороду в передбачений термін і в обумовленому розмірі.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 48 Закону повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі; організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й про взаємне представництво інтересів.

Разом з тим за змістом пункту "в" частини сьомої статті 48 Закону наявною є можливість певного управління організацією колективного управління майновими правами й осіб, які не передали організації повноважень відповідно до частини третьої цієї статті.

Так, частинами п'ятою і шостою статті 48 Закону встановлено, що:

- на основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладання з ними договорів невиключні права на використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав;

- організація колективного управління має право вимагати від осіб, які використовують об'єкти авторського права і суміжних прав, надання їм документів, що містять точні відомості про використання зазначених об'єктів, необхідні для збирання і розподілу винагороди.

Згідно з приписами пункту "в" частини першої статті 49 цього Закону до функцій організацій колективного управління належать збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до приписів частини другої цієї статті суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об'єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об'єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладання договорів з особами, які використовують ці об'єкти.

Тим самим, надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об'єктів авторського права, які й не перебувають в їх управлінні (але не вилучені з нього в установленому порядку), законодавець врахував специфіку діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об'єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо).

При цьому саме такий підхід, з одного боку, забезпечує дотримання прав суб'єктів авторського права (як щодо дозволу на використання творів, так і стосовно отримання винагороди), а, з іншого - дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати використання необмеженого переліку творів (зокрема, музичних) без порушення майнових авторських прав, уклавши відповідний договір з однією організацією колективного управління.

Використання відповідачем музичних творів, фонограм, відеограм та зафіксованих у них виконань у діяльності ресторану не оспорюється.

Відомості щодо вилучення правовласниками у встановленому порядку певних творів з управління ПО «УЛАСП» (з дозволів на використання, які нею надаються) у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статей 638, 1109 ЦК України, статті 180 Господарського кодексу України, статей 32, 33 Закону визначення творів, використання яких дозволяється, є істотною умовою ліцензійного договору, яка потребує узгодження сторонами.

Водночас надання організацією колективного управління дозволу на публічне виконання (демонстрацію) музичних творів, фонограм, відеограм та зафіксованих у них виконань без будь-якого обмеження їх переліку якраз і свідчить про узгодження сторонами відповідної істотної умови Договору, оскільки за відсутності будь-яких винятків (стосовно певних об'єктів та/або суб'єктів прав) не потребує подальшої конкретизації.

З огляду на наведене вимога про визнання недійсним Договору задоволенню не підлягає.

Крім того, судом встановлено, що за даною вимогою позивачем пропущений строк звернення до суду за захистом порушеного права.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється відповідно до статті 257 ЦК України тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності за змістом статті 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У пункті 28 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ЦК України встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними (частини друга, третя статті 261 ЦК України).

Частинами третьою, четвертою, п'ятою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що позивач, звертаючись до суду із позовною заявою 12.02.2015, пропустив передбачений законом строк позовної давності, оскільки сторонами було укладено Договір ще 22.02.2011 та починаючи саме з 2011 року позивач сплачував відповідачу винагороду (роялті) за публічне виконання творів (як це було передбачено пунктом 1 додатку №2 до Договору), тобто позивачеві було відомо про наявність Договору, при цьому у ПП «Фуд Груп» не виникало сумнівів щодо недійсності Договору, що є також підставою для відмови у задоволенні позову в наведеній частині.

Що ж до позовної вимоги про зобов'язання відповідача повернути безпідставно перерахованих позивачем за Договором 29 249,99 грн. на підставі статті 1212 ЦК України, то слід зазначити таке.

Судом встановлено, що позивачем було перераховано ПО «УЛАСП» винагороду (роялті) на загальну суму 29 249,99 грн., а саме 16.03.2011 на суму 1 000 грн.; 19.04.2011 на суму 1 249,99 грн.; 29.04.2011 на суму 1 000 грн.; 27.05.2011 на суму 1 000 грн.; 24.06.2011 на суму 1 000 грн.; 03.08.2011 на суму 1 000 грн.; 05.09.2011 на суму 1 000 грн.; 21.09.2011 на суму 1 000 грн.; 28.10.2011 на суму 1 000 грн.; 06.12.2011 на суму 1 000 грн.; 04.01.2011 на суму 1 000 грн.; 09.02.2012 на суму 1 000 грн.; 01.03.2012 на суму 1 000 грн.; 11.04.2012 на суму 1 000 грн.; 17.05.2012 на суму 1 000 грн.; 18.06.2012 на суму 1 000 грн.; 24.07.2012 на суму 1 000 грн.; 15.08.2012 на суму 1 000 грн.; 17.10.2012 на суму 1 000 грн.; 13.11.2012 на суму 1 000 грн.; 04.02.2013 на суму 1 000 грн.; 12.03.2013 на суму 2 000 грн.; 03.04.2013 на суму 1 000 грн.; 07.05.2013 на суму 1 000 грн.; 23.05.2013 на суму 2 000 грн.; 06.06.2013 на суму 1 000 грн. та 06.09.2013 на суму 1 000 грн., що підтверджується реєстром платіжних доручень сформованого 24.12.2014.

Відповідно до частини першої статі 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтю 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Таким чином, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статті 1212 ЦК може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як встановлено судом, сторонами було укладено додаток №2 до Договору, яким, зокрема, передбачено, що користувач використовує у своїй комерційній діяльності фонограми музичних творів, що є популярними на сьогоднішній день і які постійно сповіщуються в ефірі всеукраїнських мережевих радіостанцій, у зв'язку з цим погоджено розмір щомісячно винагороди (роялті) за публічне виконання таких творів.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

З огляду на викладене суд відхиляє доводи позивача про те, що у даному випадку має застосовуватись стаття 1212 ЦК України, оскільки кошти відповідачем набуті за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані як безпідставне збагачення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 22.01.2013 у справі № 5006/18/13/2012 і від 17.06.2014 у справі № 13/096-12.

За приписами статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.03.2015.

Суддя О. Марченко