ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. Справа № 920/1652/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача - Станішевський І.С. (дов. №14-125 від 13.05.2014 р.)

відповідача - Приходько Д.В. (дов. №34 від 29.07.2014 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№531С/1-8) на рішення господарського суду Сумської області від 08 грудня 2014 року у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго", м. Суми

про стягнення 43716372,66 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ НАК "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Сумської області з позовом, в якому просив стягнути з ТОВ "Сумитеплоенерго" 32261220,00 грн. боргу, 5169682,14 грн. пені, 4870843,14 грн. інфляційних втрат, 1414672,38 грн. 3% річних за договором купівлі-продажу природного газу №13/3460-ТЕ-29 від 29.01.2013 р.; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Сумської області від 08.12.2014 р. у справі №920/1652/14 (суддя Миропольський С.О.) в частині стягнення боргу в розмірі 32261220,00 грн. провадження припинено. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції в частині відмови у стягненні штрафних санкцій не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення господарського суду в частині відмови у стягненні 5169682,14 грн. пені, 4870843,14 грн. інфляційних втрат, 1414672,38 грн. 3% річних скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути 5169682,14 грн. пені, 4870843,14 грн. інфляційних втрат, 1414672,38 грн. 3% річних. В іншій частині рішення господарського суду просить залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права при повному та всебічному дослідженні всіх обставин справи. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на судову практику щодо вирішення спорів у подібних правовідносинах. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши в судовому засіданні уповноважених представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2013 р. між НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ТОВ "Сумитеплоенерго" (покупець) був укладений договір №13/3460-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу (а. с. 14-19).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1091,00 грн., крім того 20 % ПДВ - 218,20 грн., разом із ПДВ - 1309,20 грн.

За умовами пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Термін дії, встановлений п. 11.1 договору, в частині поставки газу - до 31.12.2013 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Продавець протягом січня-грудня 2013 року зобов'язання за договором з постачання природного газу виконав, передавши покупцю природний газ у обсязі 87178,531 тис. мі на загальну суму 114134132,80 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу (а. с. 20-45).

Покупець свої зобов'язання у встановлені договором строки не виконав, борг за отриманий природний газ своєчасно не сплатив, що стало підставою для звернення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до господарського суду з позовом про стягнення 32261220,00 грн. боргу, 5169682,14 грн. пені, 4870843,14 грн. інфляційних втрат, 1414672,38 грн. 3% річних. Загальна сума, пред'явлена позивачем до стягнення, становить 43716372,66 грн.

Приймаючи рішення господарський суд, врахував наявність укладеного між сторонами договору про організацію взаєморозрахунків, оплату вартості газу, дійшов висновку про припинення провадження в частині стягнення основного боргу та відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком господарського суду з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 26.09.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір про організацію взаєморозрахунків №434/30, сторонами якого також є Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області, Департамент фінансів Сумської обласної державної адміністрації, Департамент фінансів, економіки та бюджетних відносин Сумської міської ради, Департамент інфраструктури міста Сумської міської ради (а. с. 71-74).

Предметом укладення договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14, п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. за № 30 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами влади чи місцевого самоврядування" (п. 1. договорів).

Відповідно до умов договору сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача перед позивачем за спірним договором у загальному розмірі 32261220,00 грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету.

Пунктом 10.2 договору сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору №13/3460-ТЕ-29.

Пунктом 15 договору сторони обумовили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Таким чином, відповідно до вимог статті 604 Цивільного кодексу України сторони по справі замінили первісне зобов'язання про оплату природного газу на умовах договору поставки природного газу новим зобов'язанням про оплату відповідачем на користь позивача обсягів газу вартістю 32261220,00 грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету, припинивши первісне зобов'язання в цій частині.

Строк виконання нового зобов'язання пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету.

Згідно матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання по даному договору виконав, сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 32261220,00 грн. на підставі договору про організацію взаєморозрахунків, що підтверджується платіжним дорученням № 12 від 15.10.2014 р. (а. с. 75).

Таким чином, сума боргу у розмірі 32261220,00 грн. відповідачем сплачена.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, укладення договорів про проведення взаєморозрахунків за рахунок субвенцій з державного бюджету в силу вимог чинного законодавства є диспозитивним правом його учасників. Про припинення первісного зобов'язання свідчить також факт погодження сторонами у п. п. 2 п. 10 договору про взаєморозрахунки обов'язку не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає правомірним висновок господарського суду Сумської області про припинення провадження в частині стягнення основного боргу.

В позовній заяві позивач просить стягнути з ТОВ "Сумитеплоенерго" пеню, інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасні розрахунки з урахуванням вимог статті 625 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що після укладення договору про організацію взаєморозрахунків відбулась новація і первісне зобов'язання припинилось.

Згідно з ч. 1 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Характерним для новації є саме укладення нового зобов'язання, а не зміна його частини, що є підставою для припинення попереднього зобов'язання, при цьому нове зобов'язання укладається між тими ж сторонами. Договір про організацію взаєморозрахунків таких ознак не містить.

Колегія погоджується з висновком господарського суду про відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої п. 7.2 договору №13/3460-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

З наведеного вбачається, що для застосування санкцій передбачених п. 7.2 договору №13/3460-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 15 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що внаслідок перегляду постанов Вищого господарського суду України у справах №5011-35/1533-2012-19/522-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012, №5011-1/1043-2012-42/528-2012, здійсненого за заявами ДК "Газ України " НАК "Нафтогаз України", Верховним Судом України прийнято постанови у вказаних справах, де чітко висловлена вищезазначена правова позиція.

Згідно ст. 111-28 рішення Верховного Суду України, прийняті за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїх діяльності нормативно-правовий акт , що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Сумської області від 08.12.2014 р. у справі №920/1652/14 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні, в зв'язку з чим, апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 85, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 08.12.2014 р. у справі №920/1652/14 залишити без змін.

Повна постанова підписана 19.03.2015 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.