РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2015Справа №910/29358/14

За позовом Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»

про відшкодування шкоди в порядку регресу 49 490,00 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Лапай О.В. - довіреність б/н від 26.12.2014 року;

від відповідача: Усенко А.М. - довіреність №1 від 05.01.2015 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство ««Українська акціонерна страхова компанія АСКА» звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про відшкодування шкоди в порядку регресу 49 490,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну ТОВ «ВіЕйБі Лізинг», яке є страхувальником позивача, було завдано матеріальної шкоди, яка була відшкодована позивачем в якості страхового відшкодування. У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача 49 490,00 грн. - сплаченого страхового відшкодування, 1 827,00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.12.2014 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 10.02.2015 року.

23.01.2015 року через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро надійшли документи по справі.

06.02.2015 року через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судове засідання, призначене на 10.02.2015 року представник відповідача з'явився, подав заяву про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

Відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Суд вважає за необхідне задовольнити клопотання представника відповідача з огляду на складність спору, та відкласти розгляд справи на 10.03.2015 року.

В судовому засіданні 10.03.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 10.03.2015 року представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 10.03.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2012 року між ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» (далі по тексту - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (далі по тексту - страховик, позивач) укладено Договір №2990441 (далі за текстом - Договір), за умовами якого був застрахований транспортний засіб марки «Renault», державний номер АF2562АТ (далі по тексту - застрахований транспортний засіб).

Відповідно до Договору страхування страховик повинен відшкодовувати шкоду, що трапилась в результаті страхового випадку, а саме: пошкодження, втрата або знищення транспортного засобу або додаткового обладнання внаслідок ДТП - дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу.

З матеріалів справи слідує, що 18.08.2012 року в м. Кривий Ріг по пр.-ту 200 років, сталося ДТП, в результаті якого зіткнулися застрахований транспортний засіб, та транспортний засіб марки «ВАЗ», державний номер 11628АВ, яким керував Ющенко О.В., у результаті чого застрахованому транспортному засобу було завдано пошкодження (Висновок №Д38/08/12 від 28.08.2012 року наявний в матеріалах справи).

Відповідно до Страхових актів (копії наявні в матеріалах справи) вартість матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному засобу склала 85 367,50 грн.

У зв'язку зі зверненням страхувальника до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (копія заяви в матеріалах справи), позивачем було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що складено відповідний страховий акт, видано наказ на здійснення виплати страхового відшкодування страхувальникові (зазначені документи містяться в матеріалах справи) у розмірі 85 367,50 грн.

Відповідно до ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Договір укладений між позивачем та страхувальником за своєю правовою природою є договором страхування. Правовідносини щодо страхування регулюються нормами Цивільного кодексу України, зокрема, главою 67 ЦК України.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Майнова шкода, завдана страхувальникові позивача була відшкодована позивачем відповідно до умов Договору, однак постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 30.11.2012 року справа №435/10435/12 (суддя Ткаченко А.В.), винним у ДТП визнано водія транспортного засобу марки «ВАЗ», державний номер 11628АВ, - Ющенко О.В.

Відповідно до єдиної централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність Ющенко В.О. (власник транспортного засобу марки «ВАЗ», державний номер 11628АВ) на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі по тексту - відповідач), відповідно до Полісу серія АВ №1424864, що в свою чергу є підставою для відшкодування завданої майнової шкоди відповідачем.

Згідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до вимог ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що страховик виконав своє грошове зобов'язання та сплатив 85 367,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Полісу АВ №1424864 ліміт відповідальності відповідача: за шкоду по життю та здоров'ю 100 000,00 грн., за шкоду по майну 50 000,00 грн., франшиза 510,00 грн.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до пп. 37.1.4. п. 37.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, заява №1747-17/1 від 06.10.2014 року про виплату страхового відшкодування в порядку регресу надійшла на адресу відповідача 15.10.2014 року, а з моменту скоєння ДТП пройшло більше року.

Керуючись нормами пп. 37.1.4. п. 37.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що повідомлено позивача листом вих. №7432 від 31.10.2014 року (копія листа міститься в матеріалах справи).

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов до висновку що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі порушення позивачем пп. 37.1.4. п. 37.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 19.03.2015 року.