ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2015 р. Справа № 908/4547/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Воройовський О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 450 З/3) на рішення господарського суду Запорізької області від 03.12.14 р. у справі № 908/4547/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Гагаріна", Запорізька область, Великобілозерський район, с. В. Білозерна,

про стягнення трьох процентів річних у розмірі 85000,00 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра", звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Гагаріна" 3 % річних у розмірі 85000,00 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.12.2014 р. у справі № 908/4547/14 в позові відмовлено.

Рішення мотивоване з посиланням на те, що позивач не надав суду доказів наявності протиправної поведінки відповідача, наявності порушення прав та законних інтересів позивача діями відповідача та, як наслідок, наявності правових підстав для стягнення 3% річних за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором № 804/09/01/2008/980-К/27 від 09.01.2008 р. в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом та ін.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2014 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у відзиві та ін.

Позивач у призначене судове засідання не з'явився.

20.02.2014 р. позивач звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду позову у зв'язку з тим, що на теперішній час прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації У ПАТ «КБ «Надра», а тому відсутня можливість забезпечити участь у судовому засіданні 23.02.2014 р. уповноваженого представника ПАТ "КБ "Надра".

Проте, зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки норми ГПК України передбачають можливість відкладення розгляду справи зокрема в разі неможливості її розгляду на даному судовому засіданні, однак в даному випадку таких підстав судова колегія не вбачає.

Враховуючи факт належного повідомлення позивача про час та місце розгляду апеляційної скарги, та те, що норми ст. 38 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, судова колегія вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Неявка в судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 09.01.2008 р. між ПАТ "КБ "Надра" (далі - Банк) та ТОВ "Імені Гагаріна" (позичальник) укладений кредитний договір про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 804/09/2008/980-К-27 (далі кредитний договір).

17.09.2008 р.. сторони договору уклали додаткову угоду № 1/3 до договору № 804/09/01/2008/980-К/27, якою визначили термін користування кредитною лінією з 09.01.2008 р. по 08.01.2010 р.

Пунктом 3.2.13 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний достроково погасити заборгованість за кредитною лінією та/або траншами виданими в межах кредитної лінії, відсотками за їх користування, а також суми неустойки та комісії у випадку хоча б одноразового порушення будь-якої умови цього договору та/або договорів, що забезпечують виконання зобов'язань позичальника за цим договором.

Факт укладання зазначеного кредитного договору встановлений також рішеннями господарського суду Київської області від 24.06.2010 р. у справі № 19/224-09 та від 02.06.2011 р. у справі № 5/052-11, які, у відповідності до ст. 35 ГПК України, мають преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Зокрема, господарським судом Київської області прийнято рішення господарського суду Київської області у справі № 19/224-09 від 24.06.2010 р., яким встановлено порушення ТОВ "Імені Гагаріна" умов кредитного договору № 804/09/01/2008/980-К/27 від 09.01.2008 р. та вирішено стягнути на користь ПАТ "КБ "Надра": заборгованість по поверненню кредиту у сумі 5582749,65 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами в сумі 421469,99 грн., пеню за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитними коштами в сумі 9694,89 грн. та судові витрати.

Рішенням господарського суду Київської області у справі № 5/052-11 від 02.06.2011 р. встановлені порушення ТОВ "Імені Гагаріна" умов кредитного договору № 804/09/01/2008/980-К/27 від 09.01.2008 р., а саме прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань) та вирішено стягнути з останнього на користь ПАТ "КБ "Надра: 1615011,03 грн. заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, 404076,33 грн. інфляційних втрат нарахованих на суму прострочених платежів з повернення тіла кредиту, 75967,20 грн. інфляційних втрат нарахованих на суму прострочених платежів зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, 261700,95 грн. пені, нарахованої на суму прострочених платежів з повернення тіла кредиту та судові витрати.

09.07.2013 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою № 1-5-8273 про сплату 3 % річних, з посиланням на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки вважає, що існують порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором по сплаті кредиту та сплаті процентів, на підставі положень статті 625 ЦК України.

Але відповідач не виконав вимог позивача.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що позивач не надав суду доказів наявності протиправної поведінки відповідача, наявності порушення прав та законних інтересів позивача діями відповідача та, як наслідок, наявності правових підстав для стягнення 3% річних за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором № 804/09/01/2008/980-К/27 від 09.01.2008 р. в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом та ін.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь -які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. ст. 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як зазначено вище, внаслідок наявності порушень виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, банк у вересні 2009 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, процентів за користування кредитом, пені. (справа № 19/224-09, яка розглянута господарським судом Київської області).

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Разом з тим, ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Позивач у 2009 р. звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, процентів за користування кредитом, пені. Тобто зазначені обставини, свідчать про вчинення позивачем дії, які з урахуванням вимог ст. 264 ЦК України, свідчить про переривання перебігу позовної давності, а також про те, що право на звернення з відповідним позовом лишалося до вересня 2012 р.

Матеріали справи містять докази добровільного виконання позичальником рішень господарського суду Київської області (№ 19/224-09 від 24.06.2010 р., № 5/052-11 від 02.06.2011 р.), якими встановлено порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором № 804/09/01/2008/980-К/27 від 09.01.2008 р., а саме платіжні доручення № 681 від 27.10.2010 р. на суму 6040650,53 грн., № 74 від 30.08.2011 р. на суму 2381458,29 грн. (т. 1 а. с. 121-122).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм закону та правових позицій Верховного Суду України щодо практики застосування судами положень ст..625 ЦК України, суд вважає, що інфляційні нарахування та 3% річних повинні нараховуватися лише на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обов'язкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів.

Таким чином, у позивача відсутні правові підстави для нарахування 3% річних на прострочені проценти за користування кредитними коштами.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками господарського суду про відмову у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Запорізької області від 03.12.14 р. у справі № 908/4547/14 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Запорізької області від 03.12.14 р. у справі № 908/4547/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 02.03.2015 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.