номер провадження справи 3/139/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015 Справа № 908/5984/14

За позовом:

позивача-1: Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр-т. Леніна, 206, ідентифікаційний код 37573068)

позивача-2: Міського комунального підприємства "ОСНОВАНІЄ" (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-А, ідентифікаційний код 20485152 )

до відповідача: Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1)

про стягнення орендної плати, розірвання договору оренди та виселення

головуючий суддя Соловйов В.М.,

судді Алейникова Т.Г., Кагітіна Л.П.

при секретарі Прокопенко М.О.

Представники:

від позивача-1: Шаріна Є.С., довіреність № 180/01/01-10 від 30.12.2014р.

від позивача-2: Шаріна Є.С., довіреність № 311 від 02.01.2015р.

від відповідача: не з'явився (в судовому засіданні 20.01.2015р. ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий 13.08.2002р. Запорізьким РВ УМВС України в Запорізькій області)

Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (позивач-1) та МКП "ОСНОВАНІЄ" (позивач-2) звернулися до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача ПП ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь місцевого бюджету Жовтневого району заборгованості з орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення № 1706/2 від 31.03.2006р. в розмірі 7 878, 52 грн. за період з травня 2012р. по жовтень 2015р. (включно), розірвати даний договір та звільнити нежитлове приміщення напівпідвалу по АДРЕСА_2, загальною площею 24,1 кв.м. на користь позивачів, шляхом виселення відповідача із зазначеного нежитлового приміщення.

Відповідно до Витягу з реєстру автоматизованого розподілу справ від 19.12.2014р. автоматизованою системою документообігу суду здійснено автоматичний розподіл та справу призначено для розгляду судді Соловйову В.М.

Позовні вимоги мотивовані обставинами, викладеними у позовній заяві, та обґрунтовані ст. 17-19, 26, 27 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", ст. 173, 193 ГК України, ст. 526, 530, 610, 625, 629, 759, 762, 770, 785 ЦК України та ст. 2, 12, 22, 54-57 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.12.2014р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/5984/14, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 14.01.2015р. об 11 год. 00 хв.

Ухвалою голови господарського суду Запорізької області Немченка О.І. від 09.01.2015р. розгляд справи № 908/5984/14 перенесений на 20.01.2015р. о 10 год. 00 хв.

Розпорядженням голови господарського суду Запорізької області Немченка О.І. від 20.01.15р. № 01-04/15/15 справу № 908/5984/14 передано на розгляд колегії у складі трьох суддів: головуючий суддя Соловйов В.М., судді Алейникова Т.Г. та Кагітіна Л.П.

Ухвалою від 20.01.2015р. колегією суддів дану справу прийнято до провадження, справу до розгляду в засіданні суду призначено на 05.03.2015р. о 10 год. 00 хв.

Ухвалою від 05.03.2015р. розгляд справи відкладений на 18.03.2015р. о 10 год. 30 хв.

В судовому засіданні 18.03.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повідомлено, що повне рішення буде складено 23.03.2015р.

Під час розгляду справи учасники судового процесу вимогу про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявляли.

В судовому засіданні 18.03.2015р. представник позивачів підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві від 15.12.2014р. (а.с.4-6) та в заяві про збільшення позовних вимог (а.с.30), яку прийнято до розгляду ухвалою від 20.01.2015р., та просить суд стягнути з відповідача на користь місцевого бюджету Жовтневого району заборгованість з орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення № 1706/2 від 31.03.2006р. в розмірі 8 690, 99 грн. за період з травня 2012р. по 20.01.2015р., розірвати даний договір та звільнити нежитлове приміщення напівпідвалу по вул. Жуковського, 25-А у м. Запоріжжі, загальною площею 24,1 кв.м., на користь позивачів, шляхом виселення відповідача із зазначеного нежитлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.02.2006р. № 67/64 "Про передачу в оренду нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_2 приватному підприємцю ОСОБА_1" між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, КП "ВРЕЖО № 2" та Відповідачем укладено Договір оренди нежитлового приміщення від 31.03.2006 року № 1706/2 (надалі - Договір оренди). Нежитлове приміщення було передано актом прийому-передачі від 31 березня 2006р.

Додатковою угодою від 10 червня 2007 року було змінено ставку орендної плати з 10 % на 18 % на підставі рішення сесії Запорізької міської ради № 31 від 28.04.2007р.

Додатковою угодою від 02 лютого 2009 року було змінено строки оплати орендної плати. Відповідно до зазначеної додаткової угоди орендна плата повинна перераховуватися Орендарем самостійно до місцевого бюджету щомісячно до 10-го числа місяця, наступного за тим, що підлягає оплаті.

Додатковою угодою від 31 березня 2009 року на підставі рішення МВК ЗМР № 48 від 21.01.2009р. було продовжено строк дії договору оренди № 1706/2 від 31.03.2006р. до 30.04.2009р.

Додатковою угодою від 10 квітня 2010 року на підставі рішення виконавчого комітету ЗМР від 23.12.2009 року № 44 "Про надання пільг щодо орендної плати" відповідачу було надано пільгу по ставці орендної плати. У період з 23.01.2010 року по 31.06.2010 року застосовувалися ставки орендної плати в розмірі 6 5% від встановленого обсягу.

Додатковою угодою від 22 квітня 2011 року на підставі рішення виконавчого комітету ЗМР від 21.04.2011р. № 158/126 було продовжено термін дії договору оренди до 30.04.2012 року.

Додатковою угодою від 01.06.2011р. було замінено Орендодавця з управління житлового господарства Запорізької міської ради на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Додатковою угодою від 20.05.2012р. було продовжено термін дії договору на 2 роки 11 міс. До 30.03.2015р.

Також даною угодою змінено площу нежитлового приміщення підвалу № 5 (літ. А) з 23,7 кв.м. на 24,1 кв.м.

У зв`язку із несплатою орендної плати заборгованість відповідача по договору оренди за період з травня 2012р. по 20.01.2015р. складає 8 690, 99 грн.

Враховуючи те, що відповідачем протягом тривалого часу систематично порушуються умови договору оренди в частині оплати орендних платежів, заборгованість до теперішнього часу не погашено, позивач також просить цей договір розірвати та зобов'язати відповідача повернути займане ним приміщення.

Відповідач відзив на позовну заяву, витребувані судом документи і документи, що підтверджують заперечення проти позову, не надав, в судові засідання 05.03.2015р., 18.03.2015р. не з'явився. Про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

Про обізнаність відповідача про розгляд справи № 908/5984/14 в господарському суді Запорізької області свідчить той факт, що ПП ОСОБА_1 був особисто присутній в судовому засіданні по цій справі 20.01.2015р. В цьому засіданні ОСОБА_1 підтвердив свій статус приватного підприємця на час розгляду справи, проте пояснив, що спірне нежитлове приміщення для підприємницької діяльності не використовував.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Строк вирішення спору по справі № 908/5984/14, який встановлений ч. 1 ст. 69 ГПК України, спливає 20.03.2015р. Клопотань про його продовження на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України від учасників судового процесу до суду не надходило.

Згідно із пунктом 3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи колегія суддів зазначає, що ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Питання про визнання явки представника відповідача у засідання господарського суду обов'язковою, відповідно до п.7 ч.1 ст.65 ГПК України, судом не вирішувалось.

Надані позивачами матеріали свідчать про те, що неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, отже справу розглянуто відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши представника позивачів, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.02.2006р. № 67/64 "Про передачу в оренду нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_2 приватному підприємцю ОСОБА_1." вирішено передати в оренду приватному підприємцю ОСОБА_1 нежитлове приміщення напівпідвалу площею 23,7 кв.м. в будинку АДРЕСА_2, що значиться на балансі КП "ВРЕЖО № 2" строком на 3 роки під торгівлю шкільним приладдям з виконанням робіт по благоустрою прилеглої території в обсягах, визначених договором оренди (п.1 Рішення).

На підставі даного рішення між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради (Орендодавець), КП "ВРЕЖО № 2" (Балансоутримувач) та ПП ОСОБА_1 (Орендар) укладений договір оренди нежитлового приміщення № 1706/2 від 31.03.2006р.

Згідно п. 1.1 Договору, Орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.02.2006р. за № 67/64 передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове напівпідвальне приміщення загальною площею 23, 7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що значиться на балансі КП ВРЕЖО № 2.

Вступ Орендаря у користування нежитловим приміщенням настає одночасно з підписанням сторонами Договору та Акту прийому - передачі вказаного нежитлового приміщення, підписаного з Балансоутримувачем (п.2.1 Договору).

Строк дії договору визначений з 31.03.2006р. до 31.03.2009р. (п.11.1 Договору).

31.03.2006р. між сторонами підписано акт прийому - передачі нежитлового приміщення (а.с.17).

Додатковою угодою від 10.06.2007р. змінено ставку орендної плати та встановлено її місячний розмір без врахування ПДВ з 15.05.2007р. в сумі 161,27 грн.

Відповідно до пункту 5.2 Договору, Орендар зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі вносити орендну плату до місцевого бюджету м. Запоріжжя і сплачувати експлуатаційні витрати Балансоутримувачу.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається Орендарем самостійно, шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції поточного місяця.

Як зазначено в п. 3.4 Договору (в редакції додаткової угоди від 02.02.2009р.), орендна плата перераховується Орендарем самостійно до місцевого бюджету м. Запоріжжя за місцем знаходження об'єкта, що здається в оренду, щомісячно до 10-го числа місяця наступного за тим, що підлягає оплаті.

Додатковою угодою від 31.03.2009р. на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 48 від 21.01.2009р. № 48 від 21.01.2009р. було продовжено строк дії договору оренди № 1706/2 від 31.03.2006р. до 30.04.2009р.

Додатковою угодою від 10.04.2010р. на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 23.12.2009р. № 44 "Про надання пільг щодо орендної плати" відповідачу було надано пільгу по ставці орендної плати. У період з 23.01.2010р. по 31.06.2010р. застосовувалися ставки орендної плати в розмірі 65 % від встановленого обсягу.

Додатковою угодою від 22.04.2011р. на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.04.2011р. № 158/126 було продовжено термін дії договору оренди до 30.04.2012р.

Додатковою угодою від 01.06.2011р. замінено Орендодавця з Управління житлового господарства Запорізької міської ради на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Додатковою угодою від 20.05.2012р. термін дії договору продовжено на 2 роки 11 міс. - до 30.03.2015р. Змінено площу нежитлового приміщення підвалу № 5 (літ. А) з 23,7 кв.м на 24.1 кв.м. Місячний розмір орендної плати з 01.05.2012р. встановлений згідно з рішенням Запорізької міської ради № 47 від 06.04.2011р. 331,48 грн.

Відповідач свої зобов'язання за договором оренди нежитлового приміщення № 1706/2 від 31.03.2006р. не виконав належним чином, у зв'язку з чим утворилась заборгованість з орендної плати за період з травня 2012р. по 20 січня 2015р. в розмірі 8 690, 99 грн.

Доказів оплати зазначеної суми відповідачем до матеріалів справи учасниками судового процесу не надано.

Оцінивши представлені докази, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підстави виникнення господарських зобов'язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов'язання можуть виникати:

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

договори та інші правочини;

завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

В даному випадку підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, є договір оренди нежитлового приміщення № 1706/2 від 31.03.2006р.

Взаємовідносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного та комунального майна регулюються нормами глави 58 ЦК України з урахуванням особливостей, зазначених у нормах параграфу 5 ГК України та Закону України від 10.04.1992р. № 2269-XII "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним законом для спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як зазначено у ч.3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1-3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах.

Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

В даному випадку, орендна плата перераховується Орендарем самостійно до місцевого бюджету м. Запоріжжя за місцем знаходження об'єкта, що здається в оренду, щомісячно до 10-го числа місяця наступного за тим, що підлягає оплаті (п. 3.4 Договору в редакції додаткової угоди від 02.02.2009р.).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Підстави для припинення зобов'язання відповідача щодо сплати орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення № 1706/2 від 31.03.2006р., які визначено главою 50 ЦК України, відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи встановлений факт невиконання ПП ОСОБА_1 грошових зобов'язань, вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу з орендної плати за період з травня 2012р. по 20 січня 2015р. за договором оренди нежитлового приміщення № 1706/2 від 31.03.2006р. у розмірі 8 690, 99 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Детальний розрахунок позивача заявленої до стягнення суми (а.с. 31) перевірений колегією суддів і визнається вірним.

Стосовно вимоги про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 1706/2 від 31.03.2006р. та зобов'язання повернути орендоване майно за актом приймання - передачі суд виходить з наступного.

Додатковою угодою від 20.05.2012р. термін дії договору було продовжено на 2 роки 11 місяців - до 30.03.2015р.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частинами 1, 3 ст. 760 ЦК України встановлено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Частиною 1 ст. 283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Таким чином, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

За приписами ч. 6 ст. 283 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 3, 4 ст.291 ГК України, договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Отже, загальний порядок розірвання господарських договорів передбачений ст. 188 ГК України, частиною 1 якої встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 2-4 ст. 188 ГК України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Матеріали справи та пояснення представника позивачів безумовно свідчать про те, що сторони не досягли згоди щодо розірвання спірного договору.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення частини другої статті 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Отже, недотримання позивачем вимог частини другої статті 188 ГК України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом вчинення прямого позову до відповідача про розірвання договору (див. постанову Верховного Суду України від 17.06.2008 № 8/32пд).

Відповідно до норм цивільного законодавства, учасники цивільних правовідносин за власним розсудом, вступають у договірні відносини, виходячи із певних обставин свого життя або господарювання, і тим самим вибирають ті чи інші засоби реалізації своїх інтересів, якими є суб'єктивні цивільні права та кореспондуючи їм обов'язки. У разі зміни цих обставин, що були наявними при укладенні договору, названі особи не мають бути заручниками, вибраних же ними, засобів реалізації інтересів. У разі зміни обставин, якими сторони керувалися при укладені договору, законодавець надає перевагу можливості сторін самостійно вирішити питання про зміну змісту договору у зв'язку із істотною зміною обставин (приведення його змісту у відповідність до нових обставин, які сторони не передбачали) або про його розірвання, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті обставин.

Це узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За приписами ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, у загальних положеннях Цивільного кодексу України про договір передбачений судовий порядок вирішення спорів з приводу вимог про розірвання договору у зв'язку із істотним порушенням договору (ч. 2 ст. 651), у зв'язку із істотною зміною обставин (ч. 2 ст. 652) та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 651).

Позов про зміну чи розірвання договору може бути поданий і за відсутності відповідних на те підстав за законом та за відсутності у сторони такого повноваження за умовами договору. Адже норми матеріального та процесуального права (ст. 16 ЦК України та ст. 1, 2 ГПК України) передбачають захист порушених, оспорюваних або не визнаних прав, а також захист охоронюваних законом інтересів.

Так, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Порядок укладення угоди про зміну або розірвання господарського договору - це передбачена правовими нормами юридично-логічна послідовність стадій встановлення умов припинення прав і обов'язків, заснована на звернених назустріч одна одній діях осіб, які виражені в різноманітних способах узгодження змісту угоди, шляхом їх вільного волевиявлення.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Таким чином, систематичне порушення орендарем такої умови договору оренди державного (комунального) майна, як внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку.

Відповідач доказів повної сплати заборгованості з орендної плати за період з травня 2012р. по 20 січня 2015р. за договором оренди нежитлового приміщення № 1706/2 від 31.03.2006р. у розмірі 8 690, 99 грн. не надав.

За період з червня 2012 року по 20 січня 2015 року відповідач здійснив лише 2 (два) платежі на суму 800,00 грн. (у березні 2013р.) та 1 500,00 грн. (у квітні 2013р.).

Відтак, з огляду на вищенаведене, у позивача виникло право дострокового розірвання договору оренди.

На підставі вищевикладеного, суд вважає вимогу позивача про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 1706/2 від 31.03.2006р. такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 188 ГК України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 2.4 договору оренди нежитлового приміщення № 1706/2 від 31.03.2006р. передбачено, що після закінчення строку дії договору оренди, якщо немає у встановленому порядку угоди сторін про його продовження на новий строк, або у випадку дострокового його розірвання Орендар зобов`язаний у 10-ти добовий термін здати Балансоутримувачу приміщення за актом прийому - передачі.

З огляду на вищевикладене, позовна вимога про зобов'язання звільнити нежитлове приміщення напівпідвалу по вул. Жуковського, 25А у м. Запоріжжя, загальною площею 24,1 кв.м. на користь позивачів шляхом виселення ПП ОСОБА_1 із зазначеного приміщення також підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача повністю, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст. 44, 49, 82 - 85 ГПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь місцевого бюджету Жовтневого району на розрахунковий рахунок № 0006 в ГУДКСУ у Запорізькій області, , МФО 813015, призначення платежу: за оренду 22080401. Стягувач-1: Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр-т. Леніна, 206, ідентифікаційний код 37573068), Стягувач-2: Міське комунальне підприємство "ОСНОВАНІЄ" (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-А, ідентифікаційний код 20485152) 8 690 (вісім тисяч шістсот дев'яносто) грн. 99 коп. заборгованості по орендній платі.

3. Розірвати договір оренди нежитлового приміщення № 1706/2 від 31.03.2006р.

4. Виселити Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) із нежитлового приміщення напівпідвалу по вул. Жуковського, 25А у м. Запоріжжя, загальною площею 24,1 кв.м. на користь Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр-т. Леніна, 206, ідентифікаційний код 37573068) та Міського комунального підприємства "ОСНОВАНІЄ" (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-А, ідентифікаційний код 20485152).

5. Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр-т. Леніна, 206, ідентифікаційний код 37573068, розрахунковий рахунок № 8540 в УДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015) 4 263 (чотири тисячі двісті шістдесят три) грн. 00 коп. витрат на судовий збір.

6. Повне рішення складено 23.03.2015р.

Головуючий В.М. Соловйов

Судді Т.Г. Алейникова

Л.П. Кагітіна