РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015Справа №910/29585/14
За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська республіканська науково-виробнича фірма «Медицина-екологія»

про стягнення 51 419,41 грн.

Суддя В.О. Демидов

Представники сторін:

від позивача Зацепін С.С., довіреність від 05.01.2015 № 47-3

від відповідача Самборський Є.О., довіреність від 20.01.2015

встановив :

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ «Українська республіканська науково-виробнича фірма «Медицина-екологія» про стягнення з відповідача 39344,66 грн. заборгованості за укладеним сторонами у справі договором про надання послуг від 01.07.2013 № 65/417, а також 7654,37 грн. інфляційних нарахувань на суму заборгованості, 3% річних у розмірі 1659,31 грн., 2761,07 грн. пені.

Письмовим відзивом від 30.01.2015 на позовну заяву відповідач проти позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на такі обставини:

- відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, тому необґрунтованою є вимога позивача про стягнення вартості комунальних послуг за період, який передував укладенню сторонами у справі відповідного договору;

- ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачені істотні умови договору про надання при цьому договорі про надання послуг від 01.07.2013 № 65/417 не встановлено точку розподілу, в якій відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу, не визначений порядок здійснення ремонту, конкретний перелік робіт по утриманню будинку, прибудинкової території, заходів щодо створення необхідних умов мешкання в будинку, не визначена вартість кожної з таких послуг, тарифи постачальника комунальних послуг, а також інші умови;

- відповідачем у справі від позивача не отримувалися рахунки на оплату наданих послуг, що є порушенням умов пункту 2.3 укладеного сторонами у справі договору;

- позивачем не надано документи первинної бухгалтерської звітності, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», у підтвердження фактичної вартості наданих комунальних послуг;

- позивачем не надані нормативно-правові акти, якими затверджені тарифи на послуги з центрального опалення та з утримання будинку;

- стягнення плати за централізоване опалення без встановлення показників відповідних приладів обліку є необґрунтованим.

В судових засіданнях 22.01.2015, 30.01.2015 та 16.02.2015 оголошувались перерви на підставі положень ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

В запереченнях від 13.02.2015 на відзив відповідача та від 12.03.2014 на додаткові пояснення позивач зазначив, що відповідно до п. 2.2 договору відповідач був обізнаний про строки, в які плата за комунальні послуги має вноситися, а відтак, виставлення чи не виставлення рахунків не впливає на встановлений договором обов'язок вчасно сплачувати послуги та в разі неотримання платіжної вимоги-доручення відповідач зобов'язаний звернутися безпосередньо до позивача з проханням отримати платіжний документ. Також позивач зазначив, що відповідно до п. 4.2.1 договору № 420002 про постачання теплової енергії, він має право підключати субабонентів до своїх мереж. При цьому вказав, що з моменту підписання договору 01.07.2013 відповідач не звертався до позивача або суду з питанням щодо недійсності або нікчемності даного правочину чи його окремих положень, та навіть навпаки отримував платіжні вимоги-доручення за надані послуги та частково їх сплачував.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.03.2015 продовжено строк розгляду справи № 910/29585/14 на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 12.03.2015.

В судове засідання 12.03.2015 з'явилися представники сторін. Надали пояснення по справі та додаткові докази.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

01.07.2013 між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (далі - позивач, підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська республіканська науково-виробнича фірма «Медицина-екологія» (далі - відповідач, споживач) укладено договір № 65/417 про надання послуг (далі за текстом - договір), відповідно до умов п. п. 1.1, 1.2 якого підприємство на підставі укладених договорів з виробниками комунальних послуг (постачальна організація) зобов'язується транспортувати по внутрішньо будинкових мережах споживачу, що є власником нежилого приміщення загальною площею 220,00 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Каунаська, буд. 10-А, комунальні послуги, а споживач у відповідності до даного договору зобов'язується прийняти комунальні послуги та своєчасно їх оплатити.

Згідно п. п. 1.3, 1.4 договору додаток № 1 до договору визначає потребу споживача в окремій комунальній послузі. При виконанні умов цього договору сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за водопостачання, водовідведення та теплоносії.

Відповідно до Додатку № 1, споживачу надаються наступні комунальні послуги: центральне опалення (згідно табулярів АК «Київенерго» або ТОВ «Євро-Реконструкція» по особовому рахунку 460257 пропорційно опалювальної площі 220,00 кв.м.).

Відповідно до п. 2.2 договору споживач до 10 числа поточного місяця повинен сплатити: рахунки за комунальні послуги (гаряче і холодне водопостачання, водовідведення, центральне опалення) минулого місяця, згідно табуляграм та груп рахунків постачальної організації, 4 %, які пов'язані з нарахуванням, збором, розщепленням та обліком платежів і перерахуванням коштів виробникам комунальних послуг.

Платежі за комунальні послуги вносяться споживачем на рахунок підприємства, згідно рахунків, що надсилаються, або отримуються споживачем особисто (п. 2.3 договору).

Відповідно до п. 5.5 договору його строк згідно ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України встановлюється з 01.10.2012 по 30.09.2015.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 39 344,66 грн. заборгованості за неналежне виконання зобов'язань за період з 01.11.2012 по 30.11.2014.

При цьому доказів направлення або вручення відповідачеві рахунків на оплату наданих послуг з централізованого опалення позивачем суду не надано.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у процесі виконання укладеного між сторонам у справі договору про надання послуг від 01.07.2013 № 65/417.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Положеннями п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено, що виконавець зобов'язаний, зокрема, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання його умов його виконання згідно з типовим договором.

Договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення (ч. 3 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Таким чином, виходячи з системного аналізу змісту ст.ст.11,509 ЦК України та ч.1 ст.19, п.п.1,5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між сторонами по справі (виконавцем та споживачем), як учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг, повинні ґрунтуватися на договорі про надання житлово-комунальних послуг, укладеному на основі типового договору.

Як вбачається з матеріалів справи, договір № 65/417 про надання послуг між сторонами укладено 01.07.2013, отже нарахування позивачем плати за надані послуги до моменту укладання договору з відповідачем, а саме за період до 01.07.2013, є необґрунтованим.

При цьому, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 39 344,66 грн. заборгованості за неналежне виконання зобов'язань за період з 01.11.2012 по 30.11.2014, передбачених укладеним між сторонами договором № 65/417 від 01.07.2013.

За ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 4 ст. 612 та ч. ч. 1, 2 ст. 613 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Пунктами 2.2, 2.3 договору передбачено, що споживач до 10 числа поточного місяця повинен сплатити рахунки за комунальні послуги минулого місяця, згідно табуляграм та груп рахунків постачальної організації, 4 %, які пов'язані з нарахуванням, збором, розщепленням та обліком платежів і перерахуванням коштів виробникам комунальних послуг на рахунок підприємства згідно рахунків, що надсилаються, або отримуються споживачем особисто.

Таким чином, сторони досягли згоди щодо настання у відповідача обов'язку по вчиненню платежу після пред'явлення виконавцем (позивачем) рахунку на оплату комунальних послуг. Тобто термін виконання зобов'язання визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, та підлягає виконанню з настанням цієї події, а обов'язку споживача оплатити послуги з теплопостачання має передувати виконання позивачем обов'язку по виставленню рахунків на оплату послуг з теплопостачання та направленню їх контрагенту (ч.1 ст.613 ЦК України).

Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження направлення позивачем на адресу відповідача та одержання останнім рахунків на оплату комунальних послуг згідно умов п. п. 2.2, 2.3 договору № 65/417, а тому обов'язок відповідача щодо оплати комунальних послуг не настав з урахуванням положень ст. ст. 530, 612, 613 ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Вищого господарського суду України № 910/15958/14 від 10.02.2015.

Посилання позивача у справі на факт часткових оплат відповідачем наданих послуг не є доказом обізнаності відповідача про розмір оплати оплати наданих послуг за кожний місяць їх надання.

З урахуванням викладеного вище суд доходить висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено настання для відповідача обов'язку по оплаті комунальних послуг в сумі 39 344,66 грн., а тому похідні вимоги про стягнення 7654,37 грн. інфляційних нарахувань на суму заборгованості, 3% річних у розмірі 1659,31 грн. та 2761,07 грн. пені задоволенню не підлягають.

За таких обставину задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі з покладенням судових витрат у справі на позивача на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Повне рішення складене та підписане 17.03.2015

Суддя В.О. Демидов