РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015Справа №910/2088/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 5»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про розірвання договору

Суддя В.О. Демидов

Представники сторін:

від позивача Дементьєв Я.Т., довіреність від 05.01.20155 № 247/05

від відповідача Марковська В.В., довіреність від 07.11.2014 № 91/2014/11/07-3

встановив :

02.02.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 5» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом від 26.01.2015 № 05-0045 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про розірвання договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003 № 521163 з 26.04.2014, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 5» та Публічним акціонерним товариством «Київенерго».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку із внесенням змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), тоді як позивач не є теплопостачальною організацією та відповідно не може проводити діяльність з надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання. Таким чином, у зв'язку з істотною зміною обставин та неможливістю подальшого надання таких послуг відповідач просить розірвати договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003 № 521163 на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 04.02.2015 порушено провадження у справі № 910/2088/15-г та призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.02.2015.

Письмовим відзивом від 10.02.2015 на позовну заяву відповідач проти позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» не передбачено вказівок про необхідність розривати діючі договори на постачання теплової енергії у гарячій воді у зв'язку з його прийняттям. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до п.3 ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, то зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Отже, договір, укладений між сторонами, у судовому порядку може бути розірваний тільки з моменту набуття чинності відповідним рішенням.

В судове засідання 16.03.2015 з'явилися представники сторін. Надали пояснення по справі та додаткові докази.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

01.10.2003 між Акціонерною енергопостачальною компанію «Київенерго», яка змінила своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Київенерго» відповідно до Статуту (нова редакція), затвердженого протоколом загальних зборів від 22.04.13. № 2/2013 (далі - енергопостачальна організація, відповідач), та Товариством з обмеженою відповідальністю "РАДА-5" (далі - абонент, позивач) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 521163 (далі - договір), відповідно до умов якого та відповідно до чинного законодавства України відповідач зобов'язався постачати теплову енергію у вигляді гарячої води, а позивач зобов'язався своєчасно здійснювати її оплату.

Відповідно п. 5.1 договору облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку.

У п. 2.3.4 договору сторони погодили, що у додатках № 8 та № 9 визначаються об'єкти теплоспоживання, підключені до теплових мереж абонента (найменування, максимальні теплові навантаження, обсяги тепло споживання, займана площа орендарів тощо).

Згідно з додатком № 9 до договору опалення і гаряче водопостачання здійснюються на вбудоване приміщення по вул. Старонаводницькій, 13 у м. Києві, номер особистого рахунку - 521163.

Пунктами 8.1, 8.2, 8.4 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2003, а також припиняє свою дію у випадках закінчення строку, на який його було укладено; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення арбітражним судом; форс-мажору; ліквідації сторін. При цьому, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде заявлено однією зі сторін.

Припинення договору не звільняє абонента (користувача послуг) від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (п. 8.3. договору).

Позивач листом № 05-0587 від 31.07.2014 звернувся до відповідача з пропозицією розірвати договір, проте згідно листа № 05-0602 від 12.08.2014 відповідач відмовив у розірванні даного договору

Таким чином, за твердженнями позивача, договір № 521163 від 01.10.2003 підлягає розірванню в судовому порядку, оскільки фактичні обставини не дозволяють подальше виконання його умов як позивачем, так і відповідачем з огляду на зміни в законодавстві, що набули чинності 26.04.2014.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 5» не є балансоутримувачем будинку № 13 по вул. Старонаводницькій у м. Києва, але враховуючи необхідність забезпечення мешканців житлово-комунальними послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання та відсутність норми, яка регулювала правовідносини у житловому будинку, у якому балансоутримувач не був визначений, в порядку аналогії закону позивач уклав з відповідачем спірний договір для постачання послуг кінцевим споживачам, якими є мешканці та орендарі житлових і нежитлових приміщень за вказаною адресою.

Оскільки договір було укладено для забезпечення потреб населення та орендарів у тепловій енергії, суд погоджується з позивачем у тому, що виконання ним грошових зобов'язань за договором щодо оплати поставленої відповідачем теплової енергії відбувалося за рахунок коштів, які сплачували безпосередні кінцеві споживачі.

26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким було внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, статтю 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Також, було доповнено статтю 29 частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг".

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції зі змінами від 26.04.2014, договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії є видами господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню.

Таким чином, оскільки позивач не здійснює діяльність з виробництва і постачання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання, не має необхідних дозвільних документів на провадження діяльності у сфері теплопостачання та, відповідно, не може бути виконавцем цих послуг з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії".

Згідно з п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 централізоване водовідведення, централізоване постачання холодної та гарячої води, централізоване опалення надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем.

Частиною 1 ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1. ст. 607 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

За приписом частин 2-4 статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

При цьому, судом встановлено, що 31.07.2014 позивач звернувся до відповідача з пропозицією розірвати договір № 521163 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003 та надав угоду про розірвання вказаного договору, однак відповідач у відповіді заперечив щодо розірвання вказаного договору.

Частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. (ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі, припинення правовідношення.

Відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Виходячи з вищевикладеного, суд погоджується з твердженнями позивача щодо наявності істотної зміни обставин, з урахуванням наступного. При укладенні договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, так як сторони не могли передбачити відповідні законодавчі зміни та можливість бути виконавцем послуг з теплопостачання лише за умови наявності статусу теплопостачальної організації. Зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, оскільки позивач позбавлений можливості надавати послуги з теплопостачання за відсутності відповідної ліцензії, отримання якої є правом, а не обов'язком позивача. З урахуванням того, що метою укладення договору було не безпосереднє споживання позивачем теплової енергії, а надання ним житлово-комунальних послуг як виконавцем кінцевим споживачам, виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б позивача того, на що він розраховував при його укладенні. Крім того, із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Рішення господарського суду в такому випадку є юридичним фактом, з яким пов'язується настання правових наслідків, визначених статтею 653 Цивільного кодексу України.

Частиною 5 ст. 188 ГК України передбачено, що якщо судовим рішенням договір розірвано, договір вважається розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Тобто вказаними нормами не передбачено можливості надання зворотної сили розірванню договору. Відтак, при вирішенні спору про розірвання договору у господарського суду немає підстав визнавати його припиненим з певного моменту до дня набрання чинності судовим рішенням у справі, оскільки це суперечить вимогам закону, які визначають наслідки розірвання договору.

Вказану правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 16.11.11р. у справі №51/106-30/381.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 5» в частині розірвання договору № 521163 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003 саме з 26.04.2014, у зв'язку з чим відмовляє в цій частині позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати договір № 521163 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 5» та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», яка змінила своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Київенерго».

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5; код 00131305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДА 5" (02068, м. Київ, вул. Г. Ахматової, буд. 3; код 32070545) судовий збір в розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Повне рішення складене та підписане 23.03.2015

Суддя В.О. Демидов