Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "24" березня 2015 р. Справа № 906/960/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Преснякова І.В. (довіреність від 01.10.14)

від відповідача: Кульбіда О.В. (довіреність №568 від 23.03.15)

від третьої особи: не з'явився

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-Інвест" (с. Петропавлівська Борщагівка, Києво - Святошинський район, Київська область)

до Коростенської центральної міської лікарні (м. Коростень, Житомирська область)

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Коростенського управління Державної казначейської служби України Житомирської області (м. Коростень, Житомирська область)

про стягнення 3958354,49 грн.

Позивачем пред'явлено позов про стягнення на його користь, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, 4240705,57 грн, з яких: 3243630,00 грн. борг за поставлений товар по Договору № 344 від 24.09.3012; 236985,40 грн пеня; 582600,03 грн. інфляційних втрат та 177490,14 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що вигравши тендер та уклавши з відповідачем Договір поставки № 344 від 24.09.2012, з 24.09.2012 по 07.12.2012 поставив відповідачу медичне обладнання на загальну суму 17091520,00 грн., за яке відповідач розрахувався частково, залишивши не оплаченим товар на загальну суму 3243630,00 грн, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою судді від 17.07.14 порушено провадження у справі.

Ухвалою судді від 05.03.15 задоволено заяву про самовідвід судді Лозинської І.В.

Ухвалою від 10.03.15 суддя Тимошенко О.М. прийняв справу №906/960/14 до свого провадження та призначив судове засідання для її розгляду на 24.03.15.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 04.08.2014 №1576 проти позову заперечив (а.с.123-125 т.1) посилаючись на те, що борг виник не з вини відповідача. Відповідачем було придбано медичне обладнання на загальну суму 17091520,00 грн. уклавши з позивачем Договір №344 від 24.09.2012 р. в межах кошторисних призначень, виділених Коростенській центральній міській лікарні на 2012 рік з Державного бюджету України у вигляді субвенції для закладів охорони здоров'я; у зв'язку з відсутністю коштів на Єдиному казначейському рахунку у 2012 р., оплату придбаного товару було проведено частково на суму 13847890,00 грн.; фінансові зобов'язання у розмірі 3243630,00 грн. зареєстровані Коростенським відділенням УДКСУ Житомирської області; оскільки станом на дату подання позову субвенція державним бюджетом не виділялась, ЦМЛ не має можливості погасити наявну заборгованість та розрахуватись за отримане обладнання в повному обсязі.

Ухвалою від 05.08.14 суд залучив до участі у справі і якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Коростенське управління Державної казначейської служби України Житомирської області.

Відповідачем подано клопотання від 26.09.2014 про зменшення пені (а.с.103а т.2).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 11.11.14.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив зменшити розмір пені.

Представник третьої особи - Коростенського управління Державної казначейської служби України Житомирської області в судове засідання не прибув. 17.03.15 до суду надійшло клопотання, в якому управління просить розглянути справу без участі його представника.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.09.2012 між Коростенською центральною міською лікарнею Житомирської області (відповідач/замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мед-Інвест" (позивач/учасник) був укладений Договір № 344 про закупівлю товарів за державні кошти (а.с.19-21 т.1), відповідно до п. 1.1 якого учасник зобов'язався у 2012 році поставити замовникові товари на загальну суму 17091520,00грн., зазначені в Специфікації, а замовник - прийняти і оплатити їх.

Договір укладено за результатами проведеної в 2012 році процедури закупівлі по предмету "Устаткування медичне, хірургічне та ортопедичне" для Коростенської ЦМЛ Житомирської області, у зв'язку з наданням субвенції з державного бюджету на придбання медичного автотранспорту та обладнання для закладів охорони здоров'я, згідно з постановою КМУ № 372 від 09.04.2012.

Поставка відповідачу медобладнання на суму 17091520,00грн. підтверджується видатковими накладними №106 від 24.09.2012 р. на суму 2443500,00 грн., №122 від 09.10.2012 р. на суму 1660260,00 грн., №125 від 15.10.2012 р. на суму 147000,00 грн., №135 від 17.10.2012 р. на суму 4831400,00 грн., №173 від 02.11.2012 р. на суму 1448600,00 грн., №174 від 02.11.2012 р. на суму 1200000,00 грн., №185 від 09.11.2012 р. на суму 1308280,00 грн., №208 від 22.11.2012 р. на суму 1803980,00 грн., №143 від 05.12.2012 р. на суму 1248500,00 грн., №252 від 07.12.2012 р. на суму 1000000,00 грн.; довіреностями на отримання товару; Актами приймання-передачі (а.с.24-73 т.1).

Відповідно до п.4.1 договору, оплата товару здійснюється замовником після пред'явлення учасником рахунку на оплату товару та підписання сторонами накладної та акту прийому-передачі. Строк оплати товару, що поставляється за цим договором становить 30 робочих днів з моменту підписання накладної та акту прийому-передачі, при наявності та в межах фактичного надходження бюджетних коштів на рахунок замовника.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За період з 24.09.12 по 07.12.12 позивач виставив відповідачу рахунки для оплати поставленого обладнання.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати товару виконав частково, тобто сплатив позивачеві 13847890,00грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с.74-80), внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на день звернення позивача з позовом до суду та на час розгляду справи у суді становить 3243630,00грн.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим,сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, між сторонами виникли правовідносини на підставі укладеного договору поставки товару.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідач не заперечує факту отримання товару від позивача на вказану суму та наявності боргу за поставлене обладнання по вказаному договору, лише зазначає про те, що борг виник не з вини відповідача посилаючись на відсутність відповідних субвенцій з Державного бюджету України .

Вищий господарський суд України в п.5 Оглядового листа "Про практику вирішення спорів, порв'язаних із виконанням договорів підряду" №01-06/374/2013 від 18.02.13, зазначає, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічної правової позиції дотримується Європейський суд з прав людини по справі "ТЕРЕМ ЛТД, ЧЕЧЕТКІН ТА ОЛІУС ПРОТИ УКРАЇНИ" (Заява № 70297/01). В рішенні від 18.10.05, зазначено про те, що не спромігшись передбачити такі асигнування держава порушила свої зобов'язання за п.1 ст. 6 Конвенції і відсутність бюджетних коштів не може виправдати таку бездіяльність.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. №3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 3243630,00грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п.7.3 договору просить стягнути з відповідача пеню, що згідно розрахунку позивача становить 236985,40 грн.(а.с.141 т.2).

Зі змісту ст.610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 546, ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 7.3 договору, передбачено, що у разі порушення строку оплати замовник сплачує учаснику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми поставленого товару, за кожний день затримки оплати.

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За даними позивача несплаченим залишився товар поставлений по накладним №208 від 22.11.2012 р. на суму 1803980,00 грн., №143 від 05.12.2012 р. на суму 1248500,00 грн., №252 від 07.12.2012 р. на суму 1000000,00 грн.

За таких обставин, враховуючи наявність передбачених договором підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені, а також перевіривши правильність її нарахування за визначений позивачем період її нарахування, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 236985,40грн.

Разом з тим, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені (а.с.103а т.2), яке обґрунтоване відсутністю вини відповідача у винекненні боргу, який виник, у зв'язку з відсутністю відповідних субвенцій з Державного бюджету України , слід зазначити наступне.

Відповідно до пп.3.17.4 п.3 Постанови Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зважаючи на те, що відповідач не є прибутковою організацією і його платоспроможність повністю залежить від надходжень з Державного бюджету України; більшу частину поставленого товару оплачено; підписавши договір позивач погодився з умовами п.4.1 договору щодо оплати товару при наявності та в межах фактичного надходження бюджетних коштів на рахунок відповідача, зважаючи на положення п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, ч.1 ст. 233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, господарський суд прийшов до висновку про винятковість вказаних обставин та про наявність підстав для зменшення розміру пені. Разом з тим господарський суд враховує, що позивач в зв'язку з неотриманням своєчасної оплати за поставлений імпортний товар несе збитки, які полягають у знеціненні валюти України, і не покриваються інфляційними, тому справедливим, на думку суду, буде зменшення розміру пені до 100000,00грн.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, розмір яких згідно розрахунку позивача становить: 582600,03 грн. інфляційних та 177490,14 грн. 3% річних . Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних і 3% річних (а.с.140 т.2) приходить до висновку, що він складений правильно і тому задовільняє позов у цій частині в заявленому розмірі.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином , відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої об'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу не надав. Заперечення відповідача спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 4103720,17грн., з яких: 3243630,00грн. боргу, 100000,00грн. пені, 582600,03грн. інфляційних, 177490,14грн. 3% річних.

Витрати , пов'язані з оплатою судового збору покладаються на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

При розподілі суми судових витрат, суд враховує п.4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України"Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.13, де вказано, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Зменшити розмір пені, яка стягується з Коростенської центральної міської лікарні на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-Інвест" до 100000 грн.

3.Стягнути з Коростенської центральної міської лікарні (11508, Житомирська область, м.Коростень, вул.Семашко,8; код 01992050) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-Інвест" (08130, Київська область, Києво - Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул.Велика Кільцева,4-Б; код 37756973) - 3243630,00грн. боргу, 100000,00грн. пені, 582600,03грн. інфляційних, 177490,14грн. 3% річних, 73080,00грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.03.15

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2- третій особі (рек. з повідом.)