ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 березня 2015 р. Справа № 903/32/15
за позовом позивача 1: Об'єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, Клівленд Парк, Вашингтон, округ Колумбія

позивача 2: Представництва Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, м. Львів

до відповідача 1: Ковельської районної державної адміністрації, м. Ковель

до відповідача 2: фізичної особи-підприємця Семенюка Павла Трохимовича, Волинська область, Ковельський район, с. Тойкут

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

- Тойкутська сільська рада, Волинська область, Ковельський район, с. Тойкут

- Головне управління Держземагентства у Волинській області, м. Луцьк

- Управління культури Волинської обласної державної адміністрації, м. Луцьк

про визнання недійсним розпорядження та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки

Суддя Слободян П.Р.

Секретар судового засідання Коваль О.М.

Представники сторін:

від позивача 1: Шейхет М. Г. - представник (довіреність у справі)

від позивача 2: Шумелда Р. Р., Могінська Т. А. - представники (довіреність у справі), Шейхет М. Г. - директор представництва

від відповідача 1: Поляк М. І. - представник (довіреність у справі)

від відповідача 2: Семенюк П. Т - підприємець, Боць С. В. - представник (дов. у справі)

від Головного управління Держземагентства у Волинській області: Приходько І. В. - представник (довіреність у справі)

від Тойкутської сільської ради: н/з.

від Управління культури Волинської обласної державної адміністрації: Боярський О. В., Ходань П. Я. представники (довіреність у справі)

Суть спору: позивач 1 - Об'єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, Клівленд Парк, Вашингтон, округ Колумбія та позивач 2 - Представництво Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, м. Львів звернулися в господарський суд з позовною заявою до відповідача 1 - Ковельської районної державної адміністрації, м. Ковель та до відповідача 2 - фізичної особи-підприємця Семенюка Павла Трохимовича, Волинська обл., Ковельський р-н, с. Тойкут про визнання недійсним розпорядження голови Ковельської РДА від 10.12.2007р. за № 692 та договору оренди земельної ділянки кадастровий №:06:002:0657, укладений 16.07.2008р. між Ковельською РДА та фізичною особою - підприємцем Семенюком П. Т., зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 01.

Позовні вимоги обґрунтовують наступним:

Згідно рішення виконкому Тойкутської сільської ради від 05.11.2004р. № 11/2. Представництву Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу надано дозвіл на збір матеріалів для упорядкування території давнього Єврейського кладовища в с. Тойкут.

На території кладовища у 1987р. була збудована капличка, а у 2005р. - встановлений пам'ятний знак євреям, загиблим у часи Голокосту, на підставі рішення сесії Тойкутської сільської ради 2003р. про встановлення пам'ятного знака на місці масового захоронення євреїв, розстріляних фашистами в 1942р.

Позивачі зацікавлені у тому, щоб місце масових поховань, давнє кладовище, на означеній земельній ділянці було віднесено до переліку об'єктів культурної спадщини, а земельна ділянка залишалась у державній власності, з цільовим призначенням «землі історико-культурного призначення», оскільки лише таким чином, буде забезпечене право національної меншини на збереження національних культурних традицій єврейського народу, вшанування пам'яті загиблих, а також забезпечення прав громадських організацій на участь в охороні культурної спадщини.

Такі висновки узгоджуються також із нормами міжнародного права, розпорядженням Кабінету Міністрів України №604-р від 20.07.1998р. "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України"; умовами Міжурядової Угоди, укладеній між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки "Про охорону та збереження культурної спадщини" від 04.03.1994р.

На протязі кількох років Представництвом Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу замовлялись роботи з архівних та камеральних досліджень, виготовлення документації на нововиявлені пам'ятки та їх державної реєстрації.

Території давнього Єврейського кладовища та давніх поховань були предметом вивчення та дослідження позивачами 1 і 2. З цією метою вивчалися архівні документи, що зберігаються, як у вітчизняних, так і в зарубіжних архівах. Дані документи опрацьовувались фахівцями у сфері геодезії, картографії тощо, які в подальшому стали підставою для паспорта об'єкта культурної спадщини «Єврейський цвинтар. Місце масових розстрілів і поховань». В ході проведених досліджень наявність давніх поховань знайшли своє підтвердження у зв'язку із чим позивачі звертались до компетентних органів про вжиття заходів з метою збереження об'єкта культурної спадщини. Територіальні органи держземагенства та Ковельська РДА повідомляли про необхідність проведення археологічних досліджень для встановлення чітких меж місць поховань і їх охоронних зон та повідомили, що питання використання даної території знаходиться на постійному контролі, наголосивши при цьому, про необхідність дотримання вимог ст. 28 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», а саме, про неможливість відчуження будь-яких речових прав на землі, на яких розташовані місця поховань. Крім того, відповідачу і третій особі повідомлялось про заборону археологічних досліджень відповідно до релігійних переконань юдейського обряду вірування, наявність і достатність висновків ДП «Поліськкартгеодезія» за існуючими архівними топографічними, картографічними документами та архівними аерофотозйомками 1944р.

Як згодом стало відомо, Семенюк П.Т. набув у власність приміщення гаража № І площею 378,9кв.м на підставі договору купівлі-продажу № 32 від 23.01.2004р. У 2008р. гараж реконструйовано в деревообробну дільницю. «КП Волинське обласне БТІ» 01.03.2010р. видало Семенюку П. Т. витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі рішення Тойкутської сільської ради від 20.12.2008р. № 12/22.

Розпорядженням голови Ковельської РДА від 10.12.2007р. за № 692 підприємцю Семенюку Павлу Трохимовичу затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розширення деревообробної дільниці та, із спірних земель, надано земельну ділянку площею 0,8068га для розміщення та обслуговування деревообробної дільниці в оренду терміном на 25 років.

16.07.2008р. між Ковельською РДА та підприємцем Семенюком П. Т. укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий №:06:002:0657 та зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.

Україна є учасницею Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини від 16 листопада 1972 року, Європейської конвенції про охорону археологічної спадщини від 16 січня 1992 року. На виконання міжнародних зобов'язань прийнято Закони України "Про охорону культурної спадщини" від 8 червня 2000 року, "Про охорону археологічної спадщини" від 18 березня 2004 року, Загальнодержавну програму збереження та використання об'єктів культурної спадщини на 2004 - 2010 роки, затверджену Законом України від 20 квітня 2004 року тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» до історичних об'єктів культурної спадщини відносяться окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих, визначні місця, пов'язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів.

Розпорядженням КМУ від 20 липня 1998 р. N 604-р органи місцевого самоврядування та державної влади зобов'язано взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення; провести роботу з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин; продовжувати здійснювати заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження; не допускати проведення будівельних робіт у місцях де залишилися сліди давніх поховань, та на території закритих кладовищ.

Європейською конвенцією про охорону археологічної спадщини від 16 січня 1992 року, ратифікованою Законом України № 1369 від 10.12.2003р., держави - учасниці зобов'язались при плануванні та забудові сільських територій виконувати адміністративні, наукові та наглядові процедури з метою визначення необхідності врахування потреб охорони археологічної спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 та ст. 37 ЗУ «Про охорону культурної спадщини», об'єкт культурної спадщини, в т.ч. і щойно виявлений, до вирішення питання про його занесення до державного реєстру нерухомих пам'яток України, підлягає охороні відповідно до вимог цього закону.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 3 березня 2009р. у справі за позовом ТзОВ "Авіантбуд" до відділу приватизації комунального майна Подільського району м. Києва; третя особа - Подільська районна у м. Києві рада про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу нежилого приміщення.

Як вбачається зі змісту інформації, наданої органами держземагенства та відповідачем, попереднє цільове призначення та використання земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення, господарський двір. В той же час, спірні землі передані для обслуговування деревообробної дільниці. Тобто, здійснено зміну цільового призначення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення на землі промисловості, без врахування даних щодо наявності на спірних землях об'єктів історико-культурної спадщини, без проведення дослідження земельної ділянки.

Викладене свідчить про порушення Ковельською РДА вимог земельного та цивільного законодавства, а також вимог міжнародного права, при прийнятті спірного розпорядження та укладення договору, що відповідно до вимог ст. 211 ЗКУ, і 1 ст. 215 ЦК України є безумовною підставою для визнання недійсними та скасування розпорядження голови Ковельської РДА від 10.12.2007р. за № 692 та договору оренди земельної ділянки кадастровий №:06:002:0657, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №001.

В судовому представники позивачів позовні вимоги підтримали повністю.

Відповідач 1 - Ковельська районна державна адміністрація в письмових поясненнях № 250/24/2-15 від 25.02.2015р. та представник в судовому засіданні проти позову заперечує в повному обсязі, позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи з наступних підстав:

В 2004 році гр. Семенюку П. Т. на законних підставах (договір купівлі-продажу від 23.01.2004) відійшла будівля гаража, яка колись належала колгоспу ім.Ватутіна, а в подальшому була розпайована між членами даного колгоспу, які, в свою чергу, продали будівлю гаража Семенюку П.Т.

Набуття права власності Семенюком П. Т. підтверджується витягом «КП Волинське обласне БТІ» від 30.01.2004 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою с. Тойкут, вул. Шосейна, гар.11.

В 2004 році Семенюк П. Т. звертається в райдержадміністрацію про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,28 га для розміщення та обслуговування деревообробної дільниці. Розпорядженням голови райдержадміністрації від 08.04.2004 №187 дозвіл надано.

Пунктами 1 та 3 ст. 124 Земельного Кодексу України визначено порядок передачі земельних ділянок в оренду, так передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладання договору оренди земельної ділянки. Передача земельних ділянок громадянам та юридичним особам із зміною їх цільового призначення - здійснюється за проектами відведення в порядку встановленому ст. 118, 123 цього Кодексу.

Пунктами 9, 10 ст. 118 ЗК України передбачено, що проект відведення земельної ділянки погоджується з органами по земельних ресурсах, природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури та подається на розгляд відповідній місцевій адміністрації, яка в місячний термін приймає рішення про передачу земельної ділянки.

26.05.2004 року постановою Кабінету Міністрів України № 677 затверджено порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, п. 9 якої до переліку погоджувальних органів внесено орган охорони культурної спадщини.

Сектором археології відділу охорони пам'ятників історії та культури при Волинському краєзнавчому музеї від 06.04.2004 № 538/1-4 Семенюку П.Т. надано погодження на розташування деревообробної дільниці.

З дотримання вище зазначених норм законодавства розпорядженням голови Ковельської РДА від 24.11.2004 №566 проект відведення затверджено. 25.11.2004р. між РДА та Семенюком П.Т. укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, зареєстрований в державному реєстрі земель 01.03.2005 №1.

В 2007 році Семенюк П.Т. знову звертається в райдержадміністрацію з заявою про погодження місця розташування деревообробної дільниці та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розширення деревообробної дільниці та надання її в оренду площею 0.70 га. Розпорядженням голови РДА від 07.08. 2007 № 449 заява Семенюка П.Т. задоволена.

Процедура розроблення та погодження проектів відведення залишилась незмінною.

Управлінням культури і туризму Волинської обласної державної адміністрації, як уповноваженим органом на видачу висновків до проектів відведення земельних ділянок з питань охорони культурної спадщини, надано погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Семенюку В.П. (лист-погодження від 15.04.2007 № с-1603).

10.12.2007 на підставі заяви Семенюка П.Т. та погодженого відповідними службами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для розширення деревообробної дільниці розпорядженням голови РДА № 692 даний проект затверджено. Земельну ділянку надано в оренду строком на 25 років. Договір оренди зареєстрований у Ковельському реєстраційно-виробничому офісі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.07.2008 №01.

Норми п. 2 ст. 20 Земельного кодексу України, якими встановлено, що зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викупи) земель і затверджують проекти землеустрою, як і вище зазначене спростовують твердження позивачів, що зміна цільового призначення земельної ділянки в 2007 році проведена без законних підстав.

Не відповідає фактичним обставинам справи звинувачення позивачів щодо не дотримання, на їх думку, райдержадміністрацією вимог законодавства стосовно охорони культурної спадщини.

Як випливає з ст.ст. 4, 5, 6, 13, 14, 31, 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" для надання земельній ділянці статусу земель історико-культурного призначення недостатньо лише наявності на відповідній території історико-культурного об'єкта, як його визначає даний закон, а потрібне визнання особливого статусу такого об'єкта державою шляхом вчинення певних юридичних актів, зокрема, включення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, Списку охоронюваних археологічних територій України, Списку історичних населених місць України.

Межі та режими використання зон охорони пам'яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

На момент погодження проекту відведення земельної ділянки та по даний час відсутні будь-які рішення центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини про оголошення земельних ділянок охоронювальними археологічними територіями, а також затвердження меж та режиму використання спірних земельних ділянок на території Тойкутської сільської ради.

На виконання листа - погодження управління культури і туризму облдержадміністрації від 15.04.2007 № с-1603 , де зазначено якщо під час проведення земляних робіт буде виявлено знахідку археологічного або історичного характеру, виконавець робіт зобов'язаний припинити їх подальше ведення і протягом однієї доби повідомити про це управління культури і туризму Волинської облдержадміністрації (орган охорони культурної спадщини у Волинській області) та виконком Тойкутської сільської ради. Земляні роботи можуть бути відновленні лише після письмово дозволу управління культури і туризму облдержадміністрації після завершення археологічних досліджень відповідної території.

На підставі листа «Волинські старожитності» дочірнього підприємства ДП «НДЦ охоронна археологічна служба України» інституту археології Національної Академії Наук України від 01.08.2014 №189/1-07 та листа управління культури Волинської ОДА від 07.08.2014 № 189/1-07 відділом культури Ковельської райдержадміністрації видано припис №1 від 09.09.2014 Семенюку П.Т. про заборону проведення будь-яких земляних та інших будівельних робіт на території деревообробної дільниці до проведення та завершення археологічних досліджень.

Дослідження проведені «Волинські старожитності» дочірнього підприємства ДП «НДЦ охоронна археологічна служба України» інституту археології Національної Академії Наук України, висновок яких викладений в короткому аналітичного звіті про проведення археологічно-пошукових робіт від 01.10.2014 №140/9 показали, що колишній єврейський цвинтар локалізується за межами господарських споруд, на захід від них. Також не виявлено могильної ями розстріляних у 1942 році.

22.10.2014 вище зазначеною установою направлено лист №301/1-07 до управління культури Волинської ОДА та відділу культури Ковельської РДА з проханням зняття припису гр. Семенюку П.Т. на проведення земляних робіт. Листом від 22.10.2014 № 371/1.26/2-14 відділу культури Ковельської РДА Семенюка П.Т. та Тойкутську сільську раду повідомлено про зняття припису.

Не відповідає дійсності і твердження позивачів стосовного того, що лише в 2014 році їм стало відомо про порушення їхнього права. Позаяк, в тексті позовної заяви та доданих до неї матеріалів зазначено ряд документів, якими засвідчується протилежне, зокрема:

- листування позивачів з Тойкутською сільською радою в 2007-2008 роках;

- листування позивачів з Держземагенством Головного управління земельних ресурсів у Волинській області 2007-2008 роки (надавалось роз'яснення стосовно підстав, порядку та умов використання Семенюком П.Т. орендованої земельної ділянки);

- лист-відповідь Ковельської РДА від 30.01.2008 №196/29/2-08 в якому викладено прохання до позивачів виступити замовником археологічних досліджень для встановлення чітких меж місць поховання.

Окрім того, як вбачається з позовної заяви, в 1987 році на місці кладовища була збудована капличка, а у 2005 році встановлений пам'ятний знак, відвідуючи які представники Єврейської общини не могли не бачити розбудову Семенюком П.Т. деревообробної дільниці на належній йому земельній ділянці.

Впродовж 2004-2014 років представники позивачів не звертались до місцевих органів влади з клопотанням про виділення для облаштування кладовища земельної ділянки на території Тойкутської сільської ради.

Статтею 118 Конституції України та статтею 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено порядок скасування розпоряджень голови райдержадміністрації, зокрема розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 215 ЦК установлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК.

Згідно частини 2 статті 15 Закону України "Про оренду землі" відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

В правовій позиції Верховного суду України, викладеного у постанові від 25.12.2013 року по справі № 6-78цс13 зазначено, що однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення, у зв'язку з його укладанням, прав та охоронювальних інтересів позивача.

В позовній заяві позивачами не представлено доказів, які б підтверджували незаконність дій райдержадміністрації, що суперечили б Конституції України, законам України, іншим нормативно-правовим документам при виданні розпорядження від 10.12.2007 №692, а також підстав для визнання недійсності правочину - договору оренди землі від 16.07.2008 року.

Оскаржуване позивачами розпорядження від 10.12.2007 року №692 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розширення деревообробної дільниці підприємцю Семенюку П. Т. та надання її в оренду», як і розпорядження від 7.08.2007 року № 449 «Про погодження місця розташування об'єкта та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду» перевірялось на відповідність чинному законодавству прокуратурою Волинської області. Юридичні документи, які б скасовували чи визнавали дані розпорядження недійсними відсутні.

У відзиві на позовну заяву № б/н від 02.03.2015р. відповідач 2 - фізична особа - підприємець Семенюк П. Т. позовні вимоги не визнає повністю, а сам позов вважає необґрунтованим, оскільки жодне право чи інтерес позивачів не були порушенні при прийнятті розпорядження №692 від 10 грудня 2007 року Ковельською районною державною адміністрацією (далі РДА) та укладеним 16 липня 2008 року договором оренди землі між РДА та ФОП Семенюком П. Т. зареєстрованим 16 липня 2008 року у Державному реєстрі земель за №01 з наступних підстав:

Семенюк П. Т. набув у власність приміщення гаража №11 площею 378,9 на підставі договору купівлі-продажу №32 від 23.01.2004 року. У 2008 році гараж було реконструйовано в деревообробну дільницю, а 18.03.2010 року було видано КП «Волинська обласне бюро технічної інвентаризації» Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25616615 (копія надається). З моменту укладення та реєстрації оспорюваного договору оренди земельної ділянки у встановленому законом порядку з дозволу органів архітектури, та відповідно декларацій на початок виконання будівельних робіт та декларацій про готовність об'єктів до експлуатації було побудовано ще ряд об'єктів, які використовуються при здійсненні підприємницької діяльності та на які у встановленому законом порядку набуто право власності /Свідоцтво про право власності на приміщення для виготовлення піддонів від 17.04.2014р. (Г-1), Свідоцтво про право власності на сушку (В-1), від 18.04.2014р., Свідоцтво про право власності на приміщення розпиловки (Б-1), Свідоцтво про право власності на приміщення зборки (А-1), Свідоцтво про право власності на приміщення по виготовленню деревопакувального матеріалу від 30.04.2014 року. /копії Свідоцтв є в матеріалах справи/. Всі вищезгадані об'єкти нерухомого майна перебувають на орендованій земельній ділянці площею 8608 кв.м. та мають одну адресу Волинська обл., Ковельський район, село Тойкут, вулиця Шосейна, 11. Крім того, відповідачем - 2 проведено благоустрій земельної ділянки, а саме вона на даний момент вимощена, обгороджена та викладена бруківкою, що також підтверджується довідкою виданою Тойкутською сільською радою №94 від 27.02.2015р., а також було надано допомогу в огородженні та перекритті каплички та огородження пам'ятного знаку євреям, загиблим у часи голокосту.

В 2004 році відповідач - 2 звернувся до Ковельської РДА з заявою про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,28 га із земель запасу в межах Тойкутської сільської ради для розміщення та обслуговування деревообробної дільниці. Розпорядженням Ковельської РДА №187 від 08 квітня 2004 року було надано такий дозвіл та того ж року Державним комунальним підприємством Центр геодезії та кадастру «Ковельгеодезія» було розроблено відповідний проект відведення земельної ділянки, який був погоджений усіма органами і інстанціями, які вимагалися на той момент Земельним кодексом, Законом України «Про землеустрій», а також Постановою КМУ №677 від 26 травня 2004 року чинною на той момент в тому числі і був наданий висновок сектору археології відділу охорони пам'ятників історії та культури при Волинському краєзнавчому музеї від 06.04.2004 року №538/1-4. Після розроблення вищезгаданого проекту відведення було затверджено проект відведення та надано в оренду строком на 5 років земельну ділянку площею 2789 кв.м. в селі Тойкут, по вул. Шосейна 11 для розміщення і обслуговування деревообробної дільниці.

Розпорядженням Ковельської РДА №449 від 07 серпня 2007 року було задоволено та погоджено місце розташування деревообробної дільниці та надано дозвіл відповідачу - 2 на розроблення відповідного проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки.

Після погодження проекту всіма органами та установами передбаченими ч. 9 ст. 118 та ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент розроблення проекту землеустрою) та п. 9 Постанови КМУ №677 від 26 травня 2004 року «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», а саме проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів (Висновок №1559 від 23 серпня 2007 року), природоохоронним органом (Висновок №166 від 23 серпня 2007 року), санітарно-епідеміологічною службою (Висновок №315 від 27 листопада 2006 року), органом містобудування і архітектури (Висновок №727 від 23 серпня 2007 року) та охорони культурної спадщини (Висновок №С-1603 від 25 квітня 2007 року), проект землеустрою Розпорядженням Ковельської ОДА №692 від 10 грудня 2007 року було затверджено та п. 2 вищезгаданого розпорядження надано в оренду земельну ділянку площею 8608 кв.м. для обслуговування деревообробної дільниці із земель запасу в межах Тойкутської сільської ради терміном на 25 років.

16 липня 2008 року на підставі оспорюваного розпорядження між відповідачем (як орендарем) та Ковельською РДА (як орендодавцем) було укладено та зареєстровано Договір оренди земельної ділянки загальною площею 8608 кв.м., який цього ж дня було зареєстровано про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від

16.07.2008 року №01. На виконання п. 20 вищезгаданого договору оренди землі орендодавець передав, а орендар прийняв вищезгадану земельну ділянку для обслуговування деревообробної дільниці із земель в межах Тойкутської сільської ради, Ковельського району Волинської області.

Таким чином на підставі вшцевикладеного, ФОП Семенюк П. Т. вважає що оспорюване розпорядження №692 від 10 грудня 2007 року як і Договір оренди землі від 16.07.2008 року №01 є повністю законними, прийнятими Ковельською РДА в межах його повноважень діючих на момент прийняття розпорядження, договір оренди належним чином зареєстрований та набув чинності, земельна ділянка була передана від орендодавця до орендаря.

Щодо твердження позивачів про місцезнаходження єврейського цвинтаря та місця масових розстрілів і поховань на території земельної ділянки наданої в оренду оспорюваним договором, відповідач 2, вважає, що на даний момент Позивачі не надали суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував той факт, що на території земельної ділянки наданої в оренду знаходяться захоронення євреїв.

Звертає увагу суду на те, що всі матеріали є лише суб'єктивним висновком зробленим мистецтвознавцем, істориком Сьомочкіним І. В. та ДП «Поліськгеодезкартографія» зробленим на замовлення позивачів, адже ані паспорт, ані облікова картка «Єврейський цвинтар. Місце масових розстрілів і поховань» не є затвердженими відповідними органами охорони культурної спадщини, а отже вони не можуть бути належними та допустимими доказами. Крім того з 2004 року по даний момент Єврейські поховання чи Місце масових розстрілів і поховань не були та не є віднесені до об'єктів культурної спадщини, а від так не є включеними до Державного реєстру пам'яток України, як пам'ятка історії національного чи місцевого значення, а отже на них не поширюється правовий режим об'єкта культурної спадщини, який регулюється Законом України «Про охорону культурної спадщини», оскільки до даного моменту немає рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, або Постанови Кабінету міністрів України про занесення об'єкта культурної спадщини до Реєстру нерухомих пам'яток України як того вимагає ст.13,14 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Крім того на даний момент жодним чином не встановлені чіткі межі ні єврейського цвинтаря ні місця масових розстрілів і поховань, в тому числі відсутній проект землеустрою з організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення який повинен розроблятися відповідно до Постанови КМУ від 25 серпня 2004 року №1094.

Щодо твердження позивачів про незаконну зміну цільового призначення землі, відповідач 2 зазначає, що статтею 20 Земельного кодексу України діючої на момент затвердження проекту землеустрою для розширення деревообробної дільниці зазначалося віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико - культурного призначення. Дійсно, на момент розроблення вищезгаданого проекту землеустрою земельна ділянка відносилася до земель сільськогосподарського призначення, угіддя - під господарськими будівлями і дворами Тойкутської сільської ради, не наданих у власність чи користування (Висновок Ковельського районного відділу земельних ресурсів №1559 від 23 серпня 2007 року). Проте розробляючи проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ним же відразу змінювалось цільове призначення земельної ділянки яка відводилась, оскільки ділянка відводилась вперше і вона не була сформована. Про зміну цільового призначення земельної ділянки яка була надана в оренду свідчить вихідна земельно-кадастрова інформація п.1.3., п.2.3. сторінка 3 проекту землеустрою; п2.2 Пояснювальної записки сторінка 5 проекту; експлікація земельних угідь сторінка 6 і 21 проекту; п.З Завдань на виконання робіт сторінка 11 проекту; експлікація (склад земельних угідь відповідно з ф.№6-зем) сторінка 27 проекту. Таким чином, затверджуючи Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Розпорядженням Ковельської РДА №692 від 10 грудня 2007 року орган виконавчої влади відразу ж змінив цільове призначення земельної ділянки яка надавалася в оренду на 25 років.

Третя особа - Головне управління Держземагентства у Волинській області в поясненні № 9-3-0.7-2193/2-15 від 02.03.2015р. та представник в судовому повідомив, що відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Положенням про головне управління Держземагентства у Волинській області від 14.06.2013р. № 260 передбачено, що головне управління Держземагентства у Волинській області передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності або у користування для всіх потреб в межах області та є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності з 01.01.2013р. Питання врегулювання спору головне управління залишає на розсуд суду.

Третя особа - управління культури Волинської обласної державної адміністрації в поясненні № 306/13/215 від 13.03.2015р. та представники в судовому засіданні повідомили, що консультативна рада рекомендувала Представництву Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу доопрацювати матеріали первинної облікової документації з залученням підтверджуючих архівних і наукових матеріалів, які б чітко локалізували місце імовірних єврейських поховань, а також надали документи про відкриття і закриття імовірного кладовища.

Позивачі в поясненні № 115-2015 від 17.03.2015р. зазначають, що як вбачається із представлених відповідачем - 2 документів, на час прийняття спірного розпорядження та укладання оспорюванного договору, у власності Семенюка П. Т. був лише один об'єкт нерухомого майна площею 378,9 кв. м; доказів наявності речових прав на земельну ділянку в тих же розмірах (8608 кв. м) і з тим же цільовим призначенням у попереднього власника об'єкта нерухомого майна, відповідачами не надано.

За таких обставин, відведення земельної ділянки належало проводити на загальних підставах, а саме, в порядку, визначеному ст.ст. 124, 123 Земельного кодексу України.

Проте, як вбачається із представлених документів, ні у матеріалах вибору земельної ділянки, ні у проекті відведення немає дозволу на виготовлення містобудівного обґрунтування, його оприлюднення та громадського обговорення, рішення повноважного органу про його затвердження.

Отже, розміри земельної ділянки, її призначення та місце розташування не обґрунтовані та документально не підтверджені.

У представленому проекті відведення земельної ділянки, як і в спірному договорі, відсутній кадастровий план земельної ділянки, а також її кадастровий номер.

Проект відведення земельної ділянки не містить обов'язкових (ч. 6 ст. 123 ЗКУ):

висновку санітарно-епідеміологічного органу, натомість подано лише висновок про погодження місця розташування земельної ділянки, і той без вказівки на наявність містобудівного обґрунтування;

висновку експертизи землевпорядної документації (об'єкт підлягає обов'язковій державній експертизі на підставі п. 6 ч. 1ст. 9 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації»).

Висновки органу охорони культурної спадщини ґрунтуються виключно на підставі візуального обстеження. Це свідчить про порушення вимог Європейської конвенції про охорону археологічної спадщини від 16 січня 1992 року, ратифікованої Законом України № 1369 від 10.12.2003р., Розпорядження КМУ від 20 липня 1998 р. N 604-р, відповідно до яких, вимагається обов'язкове проведення археологічних досліджень на предмет наявності археологічних пам'яток, обстеження та вивчення земельної ділянки.

Звіт про археологічні обстеження, представлений відповідачами не спростовує факту наявності поховань на спірних землях, оскільки проведений не на території деревообробної дільниці, а біля неї, та вже після проведення будівництва будівель, споруд, проведення благоустрою території, тощо.

Не надано відповідачами й документів, які б підтверджували право Ковельської РДА на розпорядження спірними землями. Адже, у проекті відведення зазначено, що це землі комунальної власності, землі запасу Тойкутської сільської ради (пояснювальна записка, завдання на виконання робіт), без вказівки на те, в межах чи за межами населеного пункту розташована земельна ділянка. У висновках контролюючих органів ці дані або не вказуються або суперечать один одному. Відсутність кадастрового плану, викопіювання з Генерального плану, містобудівного обґрунтування, не внесення даних щодо спірної ділянки до Публічної кадастрової карти не дає змоги встановити такі дані.

Оскільки, договір оренди укладено з порушенням вимог земельного законодавства, що підтверджується документами, поданими сторонами, - має місце порушення вимог ст. 6 цього Закону; орендодавець не довів свого права розпорядження землями, що свідчить про недотримання вимог ст. 4 Закону; договір не містить таких істотних умов, зокрема, як цільове призначення (зазначено лише функціональне використання), розміри земельної ділянки (площа зазначена у договорі не відповідає проекту відведення), - договір підлягає визнанню недійсним.

Щодо заперечень відповідачів з приводу строків позовної давності, порушення прав позивачів та відсутності об'єкта культурної спадщини, що підлягає охороні, позивачі зазначають наступне: строки позовної давності на оскарження розпорядження голови Ковельської РДА від 10.12.2007р. за № 692, як уже зазначалось у позовній заяві, не пропущені.

Окрім цього, строки позовної давності регулюються нормами матеріального права, що підлягають застосуванню в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Щодо строків на оскарження спірного договору оренди, які позивачі просять поновити, слід зазначити наступне.

Про існування зазначеного договору (із вказівкою на його реєстраційний номер, сторони договору, площу земельної ділянки, її кадастровий номер та функціональне використання), - позивачі дізналися з листів органів держземагенства від 18.11.2014р. та від 26.12.2014р.

Листування, на яке покликаються відповідачі, датоване до реєстрації спірного договору оренди земельної ділянки та не містить достатніх та необхідних даних, що давали б змогу оскаржити договір в судовому порядку.

Окрім цього, позивачі намагалися врегулювати спір в досудовому порядку, звертаючись до компетентних органів: прокуратури та держземагенства.

Законні права та інтереси позивачів (зокрема і в аспекті Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року у справі № 1-10/2004 про охоронюваний законом інтерес) стосуються: 1) права на розвиток етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національної меншини України (ст. 11 Конституції України); 2) права на збереження історичних пам'яток та інших об'єктів, що становлять культурну цінність (ст. 54 Конституції України); 3) права на розвиток національних культурних традицій, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії(ст.6 Закону України «Про національні меншини в Україні»); 4) права на збереження життєвого середовища у місцях їх історичного і сучасного розселення (ст. 6 Закону України «Про національні меншини в Україні»); 5) інтерес до прагнення користування конкретним матеріальним та нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкованого у суб'єктивному праві простого легітимного дозволу на розвиток етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності позивачів як представників національної меншини України, збереження історичних пам'яток та інших об'єктів, що становлять культурну цінність, розвиток національних культурних традицій, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії, збереження життєвого середовища в місцях їх історичного і сучасного розселення з мегою задоволення індивідувальних і колективних потреб.

Відповідно до п.п. «А», «Б», «Г» ст. 2 А Статуту Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, благочинна організація утворена з метою просвітництва та запобігання дискримінації осіб єврейської національності через віросповідання та національність; визначення поняття «благочинні цілі» наведено у п.п. іі ст. 4А Статуту, та вказано, що це: релігійні, благочинні, наукові, літературні та просвітницькі цілі.

В силу приписів статті 6 Закону України «Про національні меншини в Україні», держава гарантує всім національним меншинам права на національно-культурну автономію: користування і навчання рідною мовою чи вивчення рідної мови через національні культурні товариства, розвиток національних культурних традицій, використання національної символіки, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії, задоволення потреб у літературі, мистецтві, засобах масової інформації, створення національних культурних і навчальних закладів та будь-яку іншу діяльність, що не суперечить чинному законодавству. Пам'ятки історії і культури національних меншин на території України охороняються законом.

Окрім цього, права громадських організацій на участь в охороні культурної спадщини гарантовані ст. 11 ЗУ «Про охорону культурної спадщини».

Такі висновки узгоджуються також із нормами міжнародного права, Розпорядженням Кабінету Міністрів України №604-р від 20.07.1998р. "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України"; умовами Міжурядової Угоди, укладеній між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки "Про охорону та збереження культурної спадщини" від 04.03.1994 р.

Представники позивачів зазначають, що останні не звертались до місцевих органів влади з клопотанням про виділення спірної земельної ділянки на території Тойкутської сільської ради, оскільки зацікавлені у тому, щоб місце масових поховань, давнє кладовище, на означеній земельній ділянці було віднесено до переліку об'єктів культурної спадщини, а земельна ділянка залишалась у державній власності, з цільовим призначенням «землі історико-культурного призначення», оскільки лише таким чином, буде забезпечене право національної меншини на збереження національних культурних традицій єврейського народу, вшанування пам'яті загиблих; а також забезпечення прав громадських організацій на участь в охороні культурної спадщини.

Розглянувши позов по суті, вивчивши додані до справи документи, заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що в позові необхідно відмовити, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що підставою звернення позивачів з даними позовними вимогами стало те, що згідно рішення виконкому Тойкутської сільської ради від 05.11.2004р. № 11/2. Представництву Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу надано дозвіл на збір матеріалів для упорядкування території давнього Єврейського кладовища в с. Тойкут.

На території кладовища у 1987р. була збудована капличка, а у 2005р. - встановлений пам'ятний знак євреям, загиблим у часи Голокосту, на підставі рішення сесії Тойкутської сільської ради 2003р. про встановлення пам'ятного знака на місці масового захоронення євреїв, розстріляних фашистами в 1942р.

На протязі кількох років Представництвом Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу замовлялись роботи з архівних та камеральних досліджень, виготовлення документації на нововиявлені пам'ятки та їх державної реєстрації.

Території давнього Єврейського кладовища та давніх поховань були предметом вивчення та дослідження позивачами 1 і 2. З цією метою вивчалися архівні документи, що зберігаються, як у вітчизняних, так і в зарубіжних архівах. Дані документи опрацьовувались фахівцями у сфері геодезії, картографії тощо, які в подальшому стали підставою для паспорта об'єкта культурної спадщини «Єврейський цвинтар. Місце масових розстрілів і поховань». В ході проведених досліджень наявність давніх поховань знайшли своє підтвердження у зв'язку із чим, позивачі звертались до компетентних органів про вжиття заходів з метою збереження об'єкта культурної спадщини. Територіальні органи держземагенства та Ковельська РДА повідомляли про необхідність проведення археологічних досліджень для встановлення чітких меж місць поховань і їх охоронних зон та повідомили, що питання використання даної території знаходиться на постійному контролі, наголосивши при цьому, про необхідність дотримання вимог ст. 28 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», а саме, про неможливість відчуження будь-яких речових прав на землі, на яких розташовані місця поховань. Крім того, відповідачу 1 і третій особі повідомлялось про заборону археологічних досліджень відповідно до релігійних переконань юдейського обряду вірування, наявність і достатність висновків ДП «Поліськкартгеодезія» за існуючими архівними топографічними, картографічними документами та архівними аерофотозйомками 1944р.

Як стало відомо позивачам Семенюк П. Т. набув у власність приміщення гаража № І площею 378,9кв.м на підставі договору купівлі-продажу № 32 від 23.01.2004р. У 2008р. гараж реконструйовано в деревообробну дільницю. «КП Волинське обласне БТІ» 01.03.2010р. видало Семенюку П. Т. витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі рішення Тойкутської сільської ради від 20.12.2008р. № 12/22.

Розпорядженням голови Ковельської РДА від 10.12.2007р. за № 692 підприємцю Семенюку П. Т. затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розширення деревообробної дільниці та, із спірних земель, надано земельну ділянку площею 0,8068га для розміщення та обслуговування деревообробної дільниці в оренду терміном на 25 років.

16.07.2008р. між Ковельською РДА та підприємцем Семенюком П. Т. укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий №:06:002:0657 та зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.

Позивачі стверджують, що на території земельної ділянки наданій Семенюку П. Т. в оренду знаходиться єврейський цвинтар, місце масових розстрілів та давніх єврейських поховань.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» до історичних об'єктів культурної спадщини відносяться окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих, визначні місця, пов'язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів.

Розпорядженням КМУ від 20 липня 1998 р. N 604-р органи місцевого самоврядування та державної влади зобов'язано взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення; провести роботу з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин; продовжувати здійснювати заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження; не допускати проведення будівельних робіт у місцях де залишилися сліди давніх поховань, та на території закритих кладовищ.

Європейською конвенцією про охорону археологічної спадщини від 16 січня 1992 року, ратифікованою Законом України № 1369 від 10.12.2003р., держави - учасниці зобов'язались при плануванні та забудові сільських територій виконувати адміністративні, наукові та наглядові процедури з метою визначення необхідності врахування потреб охорони археологічної спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 та ст. 37 ЗУ «Про охорону культурної спадщини», об'єкт культурної спадщини, в т.ч. і щойно виявлений, до вирішення питання про його занесення до державного реєстру нерухомих пам'яток України, підлягає охороні відповідно до вимог цього закону.

Аналогічна позиція, на думку позивачів, викладена у Постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 3 березня 2009р. у справі за позовом ТзОВ "Авіантбуд" до відділу приватизації комунального майна Подільського району м. Києва; третя особа - Подільська районна у м. Києві рада про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу нежилого приміщення.

Крім того, як вбачається зі змісту інформації, наданої органами держземагенства та відповідачем, попереднє цільове призначення та використання земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення, господарський двір. В той же час, спірні землі передані для обслуговування деревообробної дільниці. Тобто, здійснено зміну цільового призначення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення на землі промисловості, без врахування даних щодо наявності на спірних землях об'єктів історико-культурної спадщини, без проведення дослідження земельної ділянки.

Отже, як вважають позивачі, правочин вчинено з порушенням вимог Земельного кодексу України, а також пам'яткоохоронного законодавства, тобто з порушенням вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, що, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, ст. 211 ЗК України є підставою для визнання його недійсним.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, проаналізувавши додані останніми до справи докази, дійшов висновку, що доводи позивачів, щодо здійснення відповідачами зміни цільового призначення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення на землі промисловості, без врахування даних щодо наявності на спірних землях об'єктів історико-культурної спадщини, без проведення дослідження земельної ділянки, спростовуються наступним:

Згідно договору купівлі-продажу від 23.01.2004р. гр. Семенюк П. Т. купив будівлю гаража, яка колись належала колгоспу ім. Ватутіна, а в подальшому була розпайована між членами даного колгоспу, які, в свою чергу, продали будівлю гаража Семенюку П.Т., що підтверджується витягом «КП Волинське обласне БТІ» від 30.01.2004 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою с. Тойкут, вул. Шосейна, гар.11.

В 2004 році Семенюк П. Т. звернувся в Ковельську РДА про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,28 га для розміщення та обслуговування деревообробної дільниці, 08.04.2004р. Ковельською РДА надано дозвіл №187 на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,28 га.

Відповідно до п. 2 ст. 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викупи) земель і затверджують проекти землеустрою.

Пунктами 1, 3 ст. 124 Земельного Кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладання договору оренди земельної ділянки. Передача земельних ділянок громадянам та юридичним особам із зміною їх цільового призначення - здійснюється за проектами відведення в порядку встановленому ст. 118, 123 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 9, 10 ст. 118 ЗК України проект відведення земельної ділянки погоджується з органами по земельних ресурсах, природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури та подається на розгляд відповідній місцевій адміністрації, яка в місячний термін приймає рішення про передачу земельної ділянки.

26.05.2004р. постановою Кабінету Міністрів України № 677 затверджено порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, пунктом 9 якої до переліку погоджувальних органів внесено орган охорони культурної спадщини.

Сектором археології відділу охорони пам'ятників історії та культури при Волинському краєзнавчому музеї від 06.04.2004 № 538/1-4 Семенюку П. Т. надано погодження на розташування деревообробної дільниці.

Розпорядженням голови Ковельської РДА від 24.11.2004 №566 проект відведення затверджено.

25.11.2004р. між РДА та Семенюком П. Т. укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, зареєстрований в державному реєстрі земель 01.03.2005 №1.

В 2007 році Семенюк П. Т. звернувся в райдержадміністрацію з заявою про погодження місця розташування деревообробної дільниці та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розширення деревообробної дільниці та надання її в оренду площею 0.70 га. Розпорядженням голови РДА від 07.08. 2007 № 449 заява Семенюка П. Т. задоволена.

Управлінням культури і туризму Волинської обласної державної адміністрації, як уповноваженим органом на видачу висновків до проектів відведення земельних ділянок з питань охорони культурної спадщини, надано погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Семенюку В. Т. (лист-погодження від 15.04.2007 № с-1603).

10.12.2007 на підставі заяви Семенюка П. Т. та погодженого відповідними службами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для розширення деревообробної дільниці розпорядженням голови Ковельської РДА № 692 даний проект затверджено. Земельну ділянку надано в оренду строком на 25 років. Договір оренди зареєстрований у Ковельському реєстраційно-виробничому офісі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.07.2008 №01.

Таким чином, зазначене вище, спростовує твердження позивачів, про необґрунтованість зміни відповідачами цільового призначення земельної ділянки.

Крім того, у 2014 році відповідачем - 2 на орендованій земельній ділянці проводились земляні роботи по прокладанню електромережі та було виявлено людські останки.

На підставі листа «Волинські старожитності» дочірнього підприємства ДП «НДЦ охоронна археологічна служба України» інституту археології Національної Академії Наук України від 01.08.2014 №189/1-07 та листа управління культури Волинської ОДА від 07.08.2014 № 189/1-07 відділом культури Ковельської райдержадміністрації видано припис №1 від 09.09.2014р. відповідачу 2 фізичній особі - підприємцю Семенюку П. Т., яким заборонено проведення будь-яких земляних та інших будівельних робіт на території деревообробної дільниці до проведення та завершення археологічних досліджень.

Згідно аналітичного звіту про проведення археологічно-пошукових робіт від 01.10.2014 №140/9 «Волинські старожитності» дочірнього підприємства ДП «НДЦ охоронна археологічна служба України» інституту археології Національної Академії Наук України колишній єврейський цвинтар локалізується за межами господарських споруд, на захід від них. Також не виявлено могильної ями розстріляних у 1942 році.

22.10.2014р. ДП «Волинські старожитності» направлено лист №301/1-07 до управління культури Волинської ОДА та відділу культури Ковельської РДА з пропозицією зняття припису гр. Семенюку П. Т. на проведення земляних робіт.

Відділ культури Ковельської РДА листом від 22.10.2014 № 371/1.26/2-14 повідомив Семенюка П. Т. та Тойкутську сільську раду про зняття припису.

Твердження позивачів, з посиланням на постанову Верховного Суду України від від 3 березня 2009р., в частині того щодо територія давнього Єврейського кладовища та давніх поховань в с. Тойкут набула правового статусу щойно виявленого об'єкта культурної спадщини, а тому на нього розповсюджується правовий режим Закону України "Про охорону культурної спадщини", на думку суду, не є обгрунтованим з огляду на наступне:

Згідно ст. 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" пам'ятка культурної спадщини (далі - пам'ятка) - об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Щойно виявлений об'єкт культурної спадщини - об'єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об'єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.

У відповідності до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про охорону культурної спадщини" об'єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам'ятки вноситься до Переліку об'єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об'єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об'єкта або уповноважений ним орган (особу).

Переліки об'єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.

Згідно п. 2.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013р. у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Позивачами не представлено жодних доказів в підтвердження того факту, що центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини, прийнято будь - яке рішення про те, що територія давнього Єврейського кладовища та давніх поховань в с. Тойкут, Ковельського району, Волинської області включена до Переліку об'єктів культурної спадщини, набула правового статусу щойно виявленого об'єкта культурної спадщини чи занесена до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Разом з тим, з пояснень відповідачів, третіх осіб наданих у відзивах на позовну заяву та доданих до них документів, вбачається, що місце масових розстрілів і єврейських поховань не є затвердженими відповідними органами охорони культурної спадщини. З 2004 року і по даний час немає рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини або Постанови Кабінету міністрів України про занесення об'єкта культурної спадщини до Реєстру нерухомих пам'яток України як того вимагає ст.ст. 13, 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Крім того, на даний момент жодним чином не встановлені чіткі межі ні єврейського цвинтаря ні місця масових розстрілів і поховань, в тому числі відсутній проект землеустрою з організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення який повинен розроблятися відповідно до Постанови КМУ від 25 серпня 2004 року №1094.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи приписи законодавства та встановлені обставини, суд не вбачає підстав для задоволення позову та вважає недоведеними і необґрунтованими вимоги позивача.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В даному випадку, з врахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що позивачами у справі не доведено належним чином та не представлено відповідних доказів в підтвердження порушення їх прав або охоронюваних законом інтересів, а тому в позові необхідно відмовити.

Щодо застосування заявленого сторонами строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, як зазначено в п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013р. № 10 перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись, ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 14, 18, 31, 32, 37 Закону України "Про охорону культурної спадщини", ст.ст. 20, 118, 124 Земельного кодексу України, ст.ст. 261, 267 ЦК України, ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

В позові про визнання недійсним розпорядження голови Ковельської райдержадміністрації від 10.12.2007р. № 692 та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки кадастровий №:06:002:0657 укладений 16.07.2008р. між Ковельською РДА та фізичною особою - підприємцем Семенюком П. Т., зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 01, відмовити.

Повний текст рішення

складено 23.03.2015

Суддя П. Р. Слободян