РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015Справа №910/3467/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фібратекс»

до Міністерства оборони України

про стягнення 243 000,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Верес М.М. - по дов. № б/н від 16.12.2014

від відповідача Кривошея Д.А. - по дов. № 220/854/д від 14.11.2014

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного акціонерного товариства «Фібратекс» про стягнення з Міністерства оборони України 243 000,00 грн. основного боргу, який виник внаслідок неналежного виконання останнім зобов'язань згідно договору поставки товарів для державних потреб № 286/2/14/89 від 15.12.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 порушено провадження у справі № 910/3467/15-г та призначено її до розгляду на 05.03.2015.

Позивач в судовому засіданні 05.03.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у поданому в судовому засіданні 05.03.2015 відзиві на позовну заяву проти позову заперечує посилаючись на те, що сума заборгованості, які просить стягнути позивач не була зареєстрована у органах Державної казначейської служби України як бюджетне зобов'язання, рахунки направлено Міністерству оборони України після закінчення 2014 бюджетного року, що суперечить п. 4.3. договору та вимогам Бюджетного кодексу України. Позивачем порушено порядок надання документів на оплату послуг, тому у відповідача відсутні підстави для реєстрації зобов'язань. Посилається на ст. 23 Бюджетного кодексу України в якій зазначено, що бюджетні платежі здійснюються за наявності відповідного бюджетного призначення, яке в свою чергу після закінчення бюджетного періоду втрачає чинність. Наголошує на відсутність вини у відповідача з оплати послуг, оскільки позивачем порушено порядок надання (належним чином оформлення) документів, що є підставою для оплати.

В судовому засіданні 05.03.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.12.2014 між Міністерством оборони України (замовник) та Приватним акціонерним товариством «Фібратекс» (постачальник) було укладено договір поставки товарів для державних потреб № 286/2/14/89 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується у 2014 році поставити Міністерству оборони України серветки паперові туалетні, серветки для обличчя, рушники, скатертини-серветки, целюлозну вату й полотна з целюлозних волокон (серветки гігієнічні вологі) (далі - товар), зазначені у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки.

Згідно специфікації поставці підлягають серветки вологі (ТУ У 17.1-1:2013) у кількості 900 000 штук, загальною вартістю 243 000,00 грн.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату отриманого товару не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 243 000,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Дослідивши зміст договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Згідно з п. 10.1. договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Згідно зі ст. 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Згідно із п. 3.1 договору ціна цього договору становить 243 000,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 40 500,00 грн.

За умовами п. 1.2. договору (специфікація) строк поставки товару визначено до 25.12.2014 включно.

Відповідно до п. 2.4. договору приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у військовій частиш одержувачем замовника у присутності уповноваженого представника постачальника.

Згідно з п. 2.5. договору приймання товару за кількістю та якістю оформляється актом приймання (форма 4), який складає одержувач замовника на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник - замовнику, другий - одержувачу замовника, третій - постачальнику. Належним чином оформлені документи: акт приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України від 29.10.2012 № 704 є підтвердженням приймання товару.

З матеріалів справи вбачається, що постачальник передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 243 000,00 грн., що підтверджується наступними документами:

товар на суму 69 862,50 грн. - видатковою накладною № 335 від 30.12.2014; повідомлення-підтвердження № 304 отримання та оприбуткування за бухгалтер сим обліком матеріальних цінностей, оплачених у центральному порядку; актом приймання № 477 від 30.12.2014;

товар на суму 132 637,50 грн. - видатковою накладною № 15 від 22.01.2015; повідомлення-підтвердження № 1 отримання та оприбуткування за бухгалтер сим обліком матеріальних цінностей, оплачених у центральному порядку; актом приймання № 3 від 22.01.2015.

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 20 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі).

Згідно з п. 4.2. договору до рахунка-фактури додаються:

- акт приймання (форма 4);

- видаткова накладна постачальника;

- повідомлення-підтвердження.

Матеріали справи свідчать, що листом № 798 від 02.02.2015 позивачем відповідачу були направлені відповідні рахунки-фактури разом із вказаними вище видатковими накладеними, повідомленнями-підтвердженнями та актами приймання.

Однак, відповідач листом № 286/5/830 від 03.02.2015 повернув позивачу вказані документи без оплати у зв'язку з закінченням бюджетного року. При цьому, відповідач у своєму листі не зазначив, що подані позивачем документи оформлені неналежним чином.

Відповідачем не заперечується обставина неналежного виконання постачальником своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 6.1.1. договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари протягом 20 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених договором.

Проте, як свідчать матеріали справи відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої не оспорений відповідачем та становить 243 000,00 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 243 000,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються з огляду на наступне

У відповідності до п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються обставинами, які звільняють боржника від відповідальності, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 Цивільного кодексу України і ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Несплата поставленого товару за відсутності бюджетних коштів у відповідача є необґрунтованою, оскільки на підставі частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (Даної позиції дотримується Верховний суд України у постанові від 15.05.2012, копія якої знаходиться в матеріалах справи).

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фібратекс» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фібратекс» (м. Київ, просп. Московський, 23, ) 243 000 (двісті сорок три тисячі) грн. 00 коп. основного боргу, 4 860 (чотири тисячі вісімсот шістдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 13.03.2015.

СуддяВ.В.Сівакова