КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. Справа№ 910/23205/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від Прокуратури міста Києва: Бондарчук І.П. - прокурор відділу

від позивача: Телицька В.А. - за дов.

від відповідача: Краснюк О.Т. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014

у справі № 910/23205/14

за позовом Заступника прокурора Подільського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Андорське Спільне Підприємство «АМП»

про внесення змін до договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Подільського району міста Києва в інтересах держави (далі, прокурор) в особі Київської міської ради (далі, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Андорське Спільне Підприємство «АМП» (далі, відповідач) про внесення змін до договору оренди землі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок прийняття рішення Київською міською радою «Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України» № 89/9146 від 28.02.2013 існують підстави для внесення змін до Договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 20.09.1999 в частині встановлення розміру орендної плати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 у справі № 910/23205/14 в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту звернення Київської міської ради до відповідача у порядку, встановленому статтею 188 Господарського кодексу України, з проектом додаткової угоди про внесення змін до Договору в частині визначення розміру орендної плати, а відтак, прокурором та позивачем не доведено наявність спору між сторонами, що виключає можливість задоволення позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Заступник прокурора міста Києва (далі, прокурор) звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 у справі № 910/23205/14 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Прокурор вважає рішення суду незаконним з огляду на те, що судом першої інстанції не враховано, що як на момент укладення спірного договору, так і на момент розгляду спору в суді, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності була та є регульованою ціною, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для її перегляду у разі зміни граничного розміру.

Як зазначає скаржник, наявність рішення Київської міської ради «Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України» № 89/9146 від 28.02.2013, яке належним чином опубліковане та набрало чинності з дня його офіційного оприлюднення, є достатньою підставою для внесення змін до договору оренди.

Водночас, як стверджує прокурор, надсилання відповідачу пропозицій про внесення змін до спірного договору є виключно правом, а не обов'язком позивача.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва у справі № 910/23205/14 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 17.02.2015.

Повноважний представник позивача у судове засідання, призначене на 17.02.2015, не з'явився, у зв'язку з чим ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 розгляд справи було відкладено на 17.03.2015.

16.03.2015 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, у судовому засіданні підтримав доводи, викладені прокурором у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзив на неї, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з огляду на наступне:

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як підтверджується матеріалами справи, 20.09.1999 на підставі рішення Київської міської ради від 04.02.1999 № 133/234 «Про надання та вилучення земельних ділянок» між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українсько-Андорське Спільне Підприємство «АМП» було укладено Договір на право довгострокового користування землею на умовах оренди (далі, Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору об'єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 0,6236 га в тому числі: землі, що використовуються в комерційних цілях - 0,6236 згідно з планом землекористування, що додається.

Згідно пункту 1.2. Договору земельна ділянка надається в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років для реконструкції нежитлового будинку під офіс і подальшої його експлуатації на вул. Набережно-Луговій, 9, у Подільському районі.

У відповідності до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 2.1. Договору плата за землю вноситься землекористувачем згідно з Законом України «Про плату за землю» у вигляді орендної плати у розмірі 2% від грошової оцінки земельної ділянки, що орендується.

Договір зареєстровано у книзі реєстрації договорів на право тимчасового користування землею 20.09.1999 за № 85-5-00033.

Колегія суддів вважає позовні вимоги прокурора обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2.18. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» вирішення спорів про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, і тому суд не може зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього. Отже, зацікавлена сторона у випадках, передбачених законом, може просити суд про внесення зміни до договору згідно з рішенням суду, а не про зобов'язання відповідача внести такі зміни до договору.

Колегія суддів зазначає, що з 01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України, положеннями якого передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (стаття 288 Податкового кодексу України).

Статтею 288.5.1. Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

З метою приведення у відповідність до вимог законодавства істотних умов договорів оренди земельних ділянок, відповідно до статті 30 Закону України «Про оренду землі», статей 40, 41, 286, 288 Податкового кодексу України 28.02.2013 Київською міською радою прийнято рішення № 89/9146 «Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України» (далі, Рішення; том 1, а.с. 18). Відповідно до вказаного Рішення орган місцевого самоврядування вирішив внести зміни до договорів оренди земельних ділянок в частині річної орендної плати, встановивши її у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки. Зазначеним Рішенням було покладено обов'язок на орендарів земельних ділянок, зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українсько-Андорське Спільне Підприємство «АМП» забезпечити оформлення внесення відповідних змін до договорів оренди земельних ділянок.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно частини 5 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Вказане Рішення офіційно оприлюднено 02.04.2013 у газеті Київської міської ради «Хрещатик» та на офіційному веб-сайті Київської міської ради.

Зазначене Рішення КМР є чинним, в установленому законом порядку недійсним не визнавалось.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання Рішення Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом № 05704-7959 від 19.04.2013 (том 1, а.с. 19, 24) повідомляв відповідача про необхідність приведення договору оренди від 20.09.1999 № 85-5-00033 у відповідність до вимог щодо розміру орендної плати, визначеного Рішенням Київської міської ради від 28.02.2013 № 89/9146.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідач не забезпечив оформлення внесення відповідних змін до спірного Договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (стаття 652 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Пунктом 2.19. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» визначено, що у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

Таким чином, проаналізувавши положення чинного законодавства України, колегія суддів зазначає, що як на момент укладення спірного Договору, так і на момент розгляду спору в суді, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності була/є регульованою ціною, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для перегляду розміру орендної плати - у разі законодавчої зміни її граничного розміру.

Водночас, як зазначено у пункті 2.19. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому, надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 Господарського кодексу України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору.

Разом з тим, за висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові від 20.11.2012 у справі № 28/5005/640/2012 з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002, надсилання пропозиції відповідачу про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання вимог статті 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Враховуючи вищезазначене, посилання відповідача на недотримання позивачем порядку зміни умов договору оренди, зокрема, ненаправлення відповідачу відповідної пропозиції, є безпідставними, необґрунтованими, а відтак, колегією суддів відхиляються.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 у справі № 910/23205/14 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 у справі № 910/23205/14 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Внести зміни до Договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 20.09.1999, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українсько-Андорське Спільне Підприємство «АМП», а саме, викласти пункт 2.1. договору в наступній редакції: «Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3 % (три відсотки) від її грошової оцінки».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Андорське Спільне Підприємство «АМП» (01011, м. Київ, вул. Копиленка, 3, кв. 7; ) в доход Державного бюджету України (р/р 2001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, код отримувача 37993783) 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Матеріали справи № 910/23205/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко