ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. Справа № 916/2489/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання Г.Є. Бєлянкіній

за участю представників сторін:

від прокуратури -І.П. Закернична, посвідчення №031666 від 26.01.2015;

від позивача (Фонду державного майна України)- Н.А. Десятова, довіреність №387 від 30.12.2014;

від відповідача (закритого акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод") - В.В. Куликовський, довіреність б/н від 25.12.2014;

від відповідача (фізичної особи-підприємця ОСОБА_4) - ОСОБА_5, довіреність НАА091337 від 17.07.2014;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод"

на рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2014

у справі №916/2489/14

за позовом: заступника прокурора Суворовського району м. Одеси в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до відповідачів:

- закритого акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод";

- фізичної особи-підприємця ОСОБА_4;

про визнання недійсним договору оренди та повернення державного майна

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.11.2014 у справі №916/2489/14 (головуючий суддя Я.В. Брагіна, судді: І.А.Малярчук, К.Ф.Погребна) позовні вимоги задоволено повністю: визнано недійсним договір оренди нерухомого майна №63 від 01.12.2012, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений між закритим акціонерним товариством "Одеський автоскладальний завод" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, а також виселено останню із приміщення загальною площею 45 кв. м, яке знаходиться на першому поверсі в будинку АДРЕСА_1, передавши його за актом приймання-передачі балансоутримувачу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, закрите акціонерне товариство "Одеський автоскладальний завод" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2014 у справі №916/2489/14 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні 17.03.2015 представник закритого акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод" апеляційну скаргу підтримав; представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 також просив її задовольнити, представники прокуратури та позивача проти задоволення скарги висловили заперечення.

Заслухавши пояснення представників прокуратури та сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

01.12.2012 між закритим акціонерним товариством „Одеський автоскладальний завод" ("орендодавець") та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 ("орендар") було укладено договір №63 оренди нежитлового приміщення (далі- договір №63 від 01.12.2012), згідно якого орендодавець передає орендареві, а орендар приймає в тимчасове, платне користування об'єкт оренди- нежитлове приміщення загальною площею 45 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 для господарської діяльності (том І а.с.15-17).

Згідно з пунктом 1.2 вказаного договору об'єкт оренди належить орендодавцю.

У пунктах 5.1, 5.2 договору №63 від 01.12.2012 сторонами узгоджено розмір орендної плати (ціна договору) за користування об'єктом оренди в цілому, що складає 1800 грн, а також те, що орендна плата перераховується орендарем щомісячно не пізніше десятого числа поточного місяця згідно виставлених рахунків на розрахунковий рахунок орендодавця.

На виконання умов зазначеного договору №63 від 01.12.2012 орендодавець передав орендареві нежитлове приміщення, загальною площею 45 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить акт №1 від 01.12.2012 (том І а.с.18).

За умовами пунктів 3.1 - 3.3 договору №63 від 01.12.2012 строк його дії було встановлено до 01.12.2013. Після закінчення строку дії договору оренди орендар має переважне право для пролонгації даного договору. Якщо жодна із сторін протягом 30 календарних днів до закінчення строку дії договору не заявить про наміри його розірвати, то даний договір автоматично пролонгується на той же строк і на тих же умовах.

Оскільки жодна із сторін не заявляла протягом 30 календарних днів про розірвання договору, і такі докази відсутні в матеріалах справи, то договір вважається продовженим до 31.12.2014.

Предметом даного спору є визнання недійсним укладеного між відповідачами договору оренди №63 від 01.12.2013 та вимоги про виселення фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з орендованого приміщення.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статуту закритого акціонерного товариства „Одеський автоскладальний завод", затвердженого рішенням загальних зборів товариства 27.04.2001 (протокол №7) та зареєстрованого Ленінською райадміністрацією Одеського міськвиконкому 08.06.2001, реєстровий №0444, закрите акціонерне товариство „Одеський автоскладальний завод" є правонаступником орендного підприємства „Одеський автоскладальний завод" та засновано шляхом реорганізації останнього (том ІІ а.с. 97- 109).

22.10.1993 між Фондом державного майна України ("продавець") та організацією орендарів Одеського автоскладального заводу ("покупець") був укладений договір купівлі-продажу майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства Одеського автоскладального заводу, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Бондарева, 29 на земельній ділянці площею 26,51 га (том І а.с.85-86).

На підставі вказаного договору 31.03.1994 орендному підприємству „Одеський автоскладальний завод" було видано свідоцтво про власність на майно цілісного майнового комплексу реєстраційний №П-236 (том І а.с.87).

Згідно з пунктом 2 договору від 22.10.1993 вартість відчуженого цілісного майнового комплексу відповідно до акту оцінки, затвердженого Фондом державного майна України 27.08.1993, складає крб.

Із змісту зазначеного акту оцінки (том І а.с.34-35, а.с.106-108) вбачається, що із вартості цілісного майнового комплексу було виключено, зокрема, майно, для якого органом приватизації, установлений особливий режим приватизації (пункт 13.3 акту).

Житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 включений до переліку нерухомого майна, вилученого із цілісного майнового комплексу, для яких встановлено особливий режим приватизації (том І а.с.48, 109).

Рішенням Одеської міської ради від 28.02.1996 №39 АДРЕСА_1 перейменовано в АДРЕСА_1 (том І а.с.103-104).

Отже, орендоване приміщення за спірним договором, яке розташоване в житловому будинку було вилучено із цілісного майнового комплексу.

Перелік нерухомого майна, яке приватизоване у складі цілісного майнового комплексу орендного підприємства „Одеський автоскладальний завод" від 04.02.2001 також свідчить, що житловий фонд, в тому числі жилий будинок, в якому знаходиться спірне приміщення не увійшов до статутного фонду закритого акціонерного товариства „Одеський автоскладальний завод" (том І а.с.36-38).

Протоколом засідання комісії по інвентаризації державного майна, яке у процесі приватизації не увійшло до складу приватизованого майна від 26.05.2005, до якої входив як член комісії голова правління закритого акціонерного товариства „Одеський автоскладальний завод" Горін Е.О., теж встановлено, що спірне приміщення не увійшло до складу цілісного майнового комплексу (том І а.с.110-117).

Частиною першою статті 5 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації належить майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" дія цього Закону не поширюється, зокрема, на приватизацію об'єктів державного земельного та житлового фондів, а також об'єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

Пунктом 39 Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №36 від 18.01.1995, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що вартість майна цілісного майнового комплексу зменшується, зокрема на вартість майна державного житлового фонду, який приватизується відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а також вартість об'єктів, що не підлягають приватизації.

Згідно з частиною другою статті 1, частиною другою статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до державного житлового фонду, який підлягав приватизації на користь громадян України відносився житловий фонд місцевих рад та житловий фонд, який знаходився у повному господарському віддані чи оперативному управлінні державних підприємств, крім кімнат в гуртожитках.

В разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віддані яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків), одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів (частина друга пункт 9 стаття 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Пунктом 2 Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №891 від 06.11.1995, встановлено, що передачі в комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду, крім гуртожитків. Зміни до пункту 2 Положення щодо передачі в комунальну власність відомчого житлового фонду, у тому числі гуртожитків, були внесені постановою Кабінету Міністрів України № 695 лише 26.05.2004.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає безпідставними твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що орендоване приміщення увійшло до статутного фонду закритого акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод" під час приватизації цілісного майнового комплексу.

При цьому в матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували право власності закритого акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод" на передане в оренду приміщення за спірним договором та докази, які б свідчили про те, що спірне приміщення не відноситься до житлового фонду або переведено із житлового в нежитлове.

Водночас із матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 хоча і не увійшов до складу приватизованого майна закритого акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод", проте знаходиться на його балансі (том І а.с.33, 48, 49-56, 59-67, 109-117,138-147).

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області №440 від 08.04.2010 наказано передати до комунальної власності Одеської міської ради об'єкти державного житлового фонду, які в процесі приватизації не увійшли до складу приватизованого майна закритого акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод", але залишились на його балансі та розташовані на території м. Одеси, в тому числі житловий будинок АДРЕСА_1 (том ІІ а.с. 2-4). Однак як встановлено Одеським апеляційним господарським судом в судовому засіданні, зазначений наказ на даний час не реалізований.

Пунктом 4 спільного наказу Фонду державного майна України та Міністерства економіки України "Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі" №908/68 від 19.05.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1999 за №414/3707, з подальшими змінами та доповненнями, визначено, що господарські товариства, на балансі яких перебуває державне майно, яке не увійшло до статутних фондів у процесі приватизації, несуть відповідальність за збереження такого майна відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

За приписами статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Частиною першою статті 287 Господарського кодексу України унормовано, що орендодавцями щодо державного та комунального майна, зокрема є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим або місцевими радами управляти майном, відповідно щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим або є у комунальній власності; державні (комунальні) підприємства, установи та організації щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом; державне підприємство із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами щодо нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна цього підприємства.

В силу положень статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" єдиним орендодавцем майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам, є Фонд державного майна України та його регіональні відділення.

Відтак необгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що Фонд державного майна України є неналежним позивачем у даній справі.

Помилковим є також твердження скаржника про те, що прокурор є також неналежним позивачем, оскільки останній взагалі у даній справі не є позивачем, а має особливий статус учасника судового процесу відповідно до статті 29 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За вимогами статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України.

З врахуванням вимог статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В порушення вимог статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та статті 287 Господарського кодексу України без погодження із Фондом державного майна України закрите акціонерне товариство "Одеський автоскладальний завод" уклало спірний договір, за яким передало в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 приміщення загальною площею 45 кв.м, яке розташоване в АДРЕСА_1, що відноситься до об'єктів державного житлового фонду та яке не передавалось до статутного фонду орендного підприємства "Одеський автоскладальний завод" й не могло бути включено до вартості майна підприємства, що підлягало приватизації.

Враховуючи наведене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази, судова колегія вважає прийняте у справі рішення місцевого господарського суду таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його зміни чи скасування не вбачається. Натомість, доводи, викладені в апеляційній скарзі колегія Одеського апеляційного господарського суду вважає непереконливими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2014 у справі №916/2489/14 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 18.03.2015.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна