ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2015 р. Справа № 920/1771/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

позивача - Алфімов В.В., дов. б/н від 29.04.2014 р.

відповідачів - 1) не з"явився, 2) Михно А.О., за дов. №669 від 24.12.5014 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу другого відповідача (вх. № 501 С/1-18) на рішення господарського суду Сумської області від 04.12.14 р. у справі № 920/1771/14

за позовом Приватне підприємство "Будінвест Ю.С.", м. Ромни Сумської області,

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕОЛ-М ЛТД", м. Ромни Сумської області, 2) Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", м. Київ,

про визнання договору іпотеки недійсним

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року позивач - Приватне підприємство "Будінвест Ю.С." звернувся до господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕОЛ-М ЛТД" та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", першого та другого відповідачів, про визнання недійсним укладеного 12 березня 2008 року між першим та другим відповідачами договору іпотеки без оформлення заставної, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О.Б. за реєстровим № 917.

Рішенням господарського суду Сумської області від 04.12.2014 року у справі № 920/1771/14 (суддя Миропольський С.О.) позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано недійсним, укладений 12 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством акціонерним банком "Укргазбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕОЛ-М ЛТД" договір іпотеки без оформлення заставної, посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О.Б. за реєстровим № 917.

Другий відповідач - ПАТ Акціонерний банк "Укргазбанк" в апеляційній скарзі просить скасувати це рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу, з урахуванням додаткових пояснень, обгрунтовує тим, що у спірному договорі наявні всі істотні умови договору іпотеки, відсутність яких може слугувати підставою для визнання його недійсним.

Також вказує на те, що договір іпотеки не є договором про передачу предмета іпотеки у володіння, користування чи управління іншій особі, а тому при укладенні договорів іпотеки щодо пам'яток архітектури не потрібно погодження відповідного органу охорони культурної спадщини в порядку статті 18 Закону України "Про охорону культурної спадщини".

Крім того, зазначає, що факт того, що спірий об'єкт визнано пам'ятником архітектури, не виключає можливості звернення стягнення на цей об'єкт у виконавчому провадженні, а лише передбачає врахування під час такого стягнення норм Закону України «Про охорону культурної спадщини». До того ж, Закон України «Про виконавче провадження» не містить норм, що забороняють реалізацію майна в порядку виконавчого провадження, яке включено до реєстру пам'яток архітектури.

Окрім цього, звертає увагу на те, що ПП «Будінвест Ю.С.» не може бути позивачем у даній справі, оскільки не є стороною оспорюваного договору іпотеки і укладення такого договору жодним чином не порушує його права чи охоронювані законом інтереси.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.06.2012 року апеляційну скаргу другого відповідача було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 16.02.2015 року на 14:30 год.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 року розгляд справи було відкладено на 16.03.2015 року на 12:30 год.

13.03.2015 року позивач через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду надав письмове пояснення (вх.№4114 від 13.03.2015 року).

Другий відповідач 12.03.2015 року електронною поштою (вх.№4053 від 12.03.2015 року) та 16.03.2015 року через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду (вх.№4169 від 16.03.2015 року) також надав письмові пояснення по справі.

Представник другого відповідача в судових засіданнях 16.02.2015 року та 16.03.2015 року підтримав апеляційну скаргу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, з урахуванням додаткових пояснень, та його представник у судових засіданнях 16.02.2015 року та 16.03.2015 року проти її доводів заперечував, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення обгрунтовує тим, що договір іпотеки №96/08-ІФ без оформлення заставної від 12 березня 2008 року в порушення вимог частини 1 ст.18 Закону України «Про охорону культурної спадщини» був укладений без згоди відповідного органу охорони культурної спадщини.

Також зазначає, що вказаний договір був укладений без визначення вартості пам'ятки архітектури, яка передавалась в іпотеку, в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Окрім цього, звертає увагу на те, що порушення відповідачами при укладенні спірного договору іпотеки №96/08-ІФ від 12.03.2008 року вимог ст.319 Цивільного кодексу України, ст.ст.18,19 Закону України «Про охорону культурної спадщини», ст.6 Закону України «Про іпотеку», пунктів 3, 5 Методики грошової оцінки пам'яток, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України N1447 від 26.09.2002 року, ст.ст.203, 215, 319, 576 Цивільного кодексу України впливає на обов'язки позивача, покладені на нього пунктами 3.3.13. - 3.3.17. розділу 3.3. "Позичальник зобов'язується" Кредитного договору №114/08-РБФ від 12.03.2008 року, пунктами 5.2.14. - 5.2.16 Додаткового договору №2 від 15 серпня 2011 року до Кредитного договору №114/08-РБФ від 12.03.2008 року та пунктами 5.2.14. - 5.2.18 Додаткового договору №3 від 14 листопада 2011 року до Кредитного договору №114/08-РБФ від 12.03.2008 року.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, поясненнях по справі, запереченнях на апеляційну скаргу доводи другого відповідача та позивача, заслухавши пояснення представника другого відповідача та позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 12 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" та Приватним підприємством "БУДІНВЕСТ Ю.С.", позичальником, було укладено кредитний договір № 114/08-РБФ, за умовами пункту 1.1. якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом 4500000,00 грн.

14 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" та Приватним підприємством "БУДІНВЕСТ Ю.С." укладено додатковий договір до кредитного договору № 114/08-РБФ від 12.03.2008 р., згідно з пунктом 1 якого сторони виклали кредитний договір № 114/08-РБФ від 12.03.2008 р. в новій редакції.

12 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк", іпотекодержателем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕОЛ-М ЛТД", іпотекодавцем, укладено договір іпотеки № 96/08-ІФ без оформлення заставної, в забезпечення зобов'язань всіх вимог іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору № 114/08-РБФ від 12 березня 2008 року, за умовами якого позичальник зобов'язаний не пізніше 10 березня 2016 року повернути іпотекодержателю кредит у вигляді невідновлювальної відкличної кредитної лінії у розмірі 4500000,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 16 % річних та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договорами.

12 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕОЛ-М ЛТД" укладено договір про внесення змін до договору іпотеки № 96/08-ІФ від 12 березня 2008 року без оформлення заставної, згідно пункту 1 якого виклали договір іпотеки № 96/08-ІФ від 12.03.2008 року в новій редакції.

Згідно з пунктом 1.1. договору від 12 серпня 2011 року про внесення змін до договору іпотеки № 96/08-ІФ від 12 березня 2008 року цей договір забезпечує всі вимоги Іпотекодержателя, які випливають з Кредитного договору № 114/08-РБФ від 12 березня 2008 року (а також договорів про внесення змін до кредитного договору), укладеного між Іпотекодержателем та Приватним підприємством "БУДІНВЕСТ Ю.С.", згідно з яким позичальник зобов'язаний у порядку та на умовах, викладених у кредитному договорі, не пізніше 10 березня 2016 року повернути кредит у розмірі 3794553,78 грн., сплатити проценти за користування кредитними коштами у межах строку кредитування, виходячи з 16% річних, сплатити проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені кредитним договором (прострочена заборгованість), виходячи з 17% річних, комісії, а також штрафи та пеню у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договорами, відшкодувати іпотекодержателю всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором.

Пунктом 2.1. договору іпотеки № 96/08-ІФ від 12 березня 2008 року та договору від 12 серпня 2011 року про внесення змін до договору іпотеки № 96/08-ІФ від 12 березня 2008 року передбачено, що предметом іпотеки є: нерухоме майно - нежитлова будівля - будівля ресторану - будівля ресторану під літ "А-2", загальною площею 1418,2 кв.м. та літнє кафе-бесідка під літ. "Б (1-5)", які розташовані за адресою: Сумська область, м. Ромни, б-р Жовтневої революції, 28 та належить Іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Роменської міської ради 30.10.2007р. на підставі рішення № 251 від 24.10.2007р., зареєстрованого ДКП Роменське МБТІ 01.11.2007р. в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим № 20402792, номер запису 501 в книзі № 45. Земельна ділянка, кадастровий номер: :05:010:0018, площею 0,1422 га, що знаходиться за адресою: Сумська область, м. Ромни, б-р Жовтневої революції, 28 та належить Іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 396040, виданого Роменською міською радою 15.11.2007р., що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 43. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для комерційного використання.

Предмет іпотеки є пам'яткою архітектури, що підтверджується актом технічного стану від 05.04.2012 року.

Частиною 8 статті 319 Цивільного кодексу України, в редакції, чинній на час укладення спірного договору, передбачено, що особливості здійснення права власності на національні, культурні та історичні цінності встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про охорону культурної спадщини" об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками (за винятком пам'яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до пунктів 1, 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як зазначає позивач у позовній заяві, з повідомлення Відділу містобудування та архітектури Виконавчого комітету Роменської міської ради № 329 від 20.10.2014 року Приватному підприємству "БУДІНВЕСТ Ю.С." стало відомо, що будівля № 28 по б-ру Свободи (рішенням Роменської міської ради Сумської області від 27.05.2008 року перейменовано бульвар Жовтневої революції на бульвар Свободи) збудована у 1910 роках, як купецький торгівельний будинок. Включений до реєстру пам'яток архітектури місцевого значення рішенням Сумського облвиконкому № 45 від 22.02.1984 року за № 70 См.

При цьому, позивач вважає, що оскільки договір іпотеки № 96/08-ІФ від 12 березня 2008 року в порушення вимог частини 1 статті 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини» був укладений без погодження відповідного органу охорони культурної спадщини, то його зміст суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕОЛ-М ЛТД" не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності на його укладення.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позов, виходив з того, що передача в іпотеку нерухомого майна, яке є пам'яткою архітектури, відбулось без погодження відповідного органу охорони культурної спадщини, що суперечить статті 6 Закону України "Про іпотеку".

Також господарський суд першої інстанції зазначив, що спірний договір не спрямований на настання реальних правових наслідків, ним обумовлених, так як іпотека втрачає сенс, оскільки в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання іпотекодержатель не може одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Таким чином, за висновком господарського суду першої інстанції, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволення у повному обсязі.

Однак, колегія суддів не може погодитися із таким висновком місцевого господарського суду, зважаючи на таке.

За вимогами частини 1 статті 18 Закону України "Про охорону культурної спадщини" Законом України «Про охорону культурної спадщини», на яку посилається Позивач, особі, яка набула права володіння, користування чи управління пам'яткою, за винятком наймача державної або комунальної квартири (будинку), забороняється передавати цю пам'ятку у володіння, користування чи управління іншій особі без погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Відповідно до абзацу 2 статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Зі змісту зазначеної норми випливає, що договір іпотеки не є договором про передачу предмета іпотеки у володіння, користування чи управління іншій особі, а тому при укладенні договорів іпотеки щодо пам'яток архітектури не потрібно погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у рішенні Вищого спеціалізованого суду України від 05.12.2012 року (а.с. 48).

Згідно зі статтею 178 Цивільного кодексу України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Види об'єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об'єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про охорону культурне спадщини» в редакції, чинній на час укладення спірного договору, у разі продажу пам'ятки (крім пам'ятки, яка не підлягає приватизації) власники або уповноважений ним орган зобов"язаний у письмовій формі повідомити про це відповідний орган охорони культурної спадщини із зазначенням ціни та інших умов продажу. Центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини має право привілеєвої купівлі пам'ятки національного значення. Орган охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та органи охорони культурної спадщини місцевого самоврядування мають право привілеєвої купівлі пам'ятки місцевого значення. У разі відмови від здійснення цього права чи нездійснення його протягом місяця з дня одержання повідомлення власник або уповноважений ним орган має право на продаж пам'ятки.

Враховуючи особливий статус предмету іпотеки, виконавче провадження буде проводитися з урахуванням наведеної вище норми.

Оцінка вартості та відчуження пам"яток врегульовано статтею 319 Цивільного кодексу України, статтями 18, 19 Закону України «Про охорону культурної спадщини», Постановою Кабінету Міністрів України N 1447 від 26.09.2002 року "Про затвердження Методики грошової оцінки пам'яток", що свідчить про особливість процедури реалізації предмету спірного договору іпотеки.

При цьому, Закон України «Про виконавче провадження» не містить норм, що забороняють реалізацію майна в порядку виконавчого провадження, яке включено до реєстру пам'яток архітектури.

До того ж, відповідно до Постанови Верховної Ради України № 2471-XII від 17.06.1992р. «Про право власності на окремі види майна» було затверджено перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об'єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, і в зазначеному переліку відсутнє майно, що включено до реєстру пам'яток архітектури.

Таким чином, чинним законодавством не передбачено заборони щодо розпорядження, у тому числі примусової реалізації об'єктів нерухомого майна, що включені до реєстру пам'яток архітектури, а лише визначено особливий порядок такого розпорядження, який може бути дотриманий в процесі виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Також згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України підставою для захисту цивільного права є його порушення, не визнання або оспорювання.

Проте, позивач не є стороною оспорюваного договору іпотеки і ним не наведено обгрунтованих доводів та не надано належних доказів того, що укладення такого договору порушує його права чи охоронювані законом інтереси.

Отже, у випадку продажу або передачі в іпотеку пам'ятки архітектури місцевого значення без отримання згоди органу охорони культурної спадщини єдиною особою, яка може мати пред'являти позов, є відповідний орган охорони культурної спадщини,

Зазначена правова позиція відповідає правовій позиції викладеній у постанові Вищого господарського суду України від 11.11.2008р. у справі № 2-1/3110-2007 (2-1/4280-08).

Позивач у додаткових письмових поясненнях звертає увагу на те, що порушення відповідачами при укладенні спірного договору іпотеки вимог актів цивільного законодавства впливає на обов'язки позивача, покладені на нього пунктами 3.3.13. - 3.3.17. розділу 3.3. "Позичальник зобов'язується" Кредитного договору №114/08-РБФ від 12.03.2008 року, пунктами 5.2.14. - 5.2.16 Додаткового договору №2 від 15 серпня 2011 року до Кредитного договору №114/08-РБФ від 12.03.2008 року та пунктами 5.2.14. - 5.2.18 Додаткового договору №3 від 14 листопада 2011 року до Кредитного договору №114/08-РБФ від 12.03.2008 року.

Однак, колегія суддів вважає такі твердження безпідставними, так як позивач взяв на себе обов"язки по страхуванню іпотечного майна за власною волею на підставі добровільно укладених договорів, що свідчить про відсутність порушення його прав та законних інтересів у зв"язку із укладенням спірного договору іпотеки.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального права, а тому вказане рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення, яким в позові слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 1, 4 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 04.12.14 р. у справі № 920/1771/14 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Стягнути з Приватне підприємство "Будінвест Ю.С." (42000, Сумська область, м Ромни, вул. Горького, 103, ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, ) 609,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 23.03.2015 року.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.