ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" березня 2015 р. Справа №918/1097/14

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Марач В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Приватного підприємства - фірми "Інтерекопласт" про відстрочку виконання рішення суду від 15 вересня 2014 року в редакції постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2014 року по справі №918/1097/14

за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №2Б по вул. Струтинської м. Рівне "Сонячна домівка"

до Приватного підприємства - фірми "Інтерекопласт"

про стягнення заборгованості в сумі 157 210 грн. 81 коп.

у засіданні приймали участь:

від позивача - Овдійчук О.О., довіреність б/н від 01.08.2014 року;

від відповідача - не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 15 вересня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з Приватного підприємства - фірми "Інтерекопласт" на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №2Б по вул. Струтинської м. Рівне "Сонячна домівка" 140 897 грн. 07 коп. - заборгованості за період з 01.06.2013 р. по 30.06.2014 р., 2 130 грн. 17 коп. - 3% річних, 14 183 грн. 57 коп. - інфляційних витрат, а також 3 144 грн. 22 коп. витрат по оплаті судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2014 року апеляційну скаргу Приватного підприємства - фірми "Інтерекопласт" задоволено частково, рішення господарського суду Рівненської області від 15 вересня 2014 року у справі №918/1097/14 скасовано в частині задоволення позову щодо стягнення 2130,17 грн. 3% річних та 14183,57 грн. інфляційних втрат, у решті - залишено без змін та змінено в частині розподілу судових витрат.

12 січня 2015 року, видано накази. Стягнуто з Приватного підприємства - фірми "Інтерекопласт" на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку № 2Б по вул. Струтинській м. Рівне "Сонячна домівка" 140897 грн. 07 коп. заборгованості за період з 01.06.2013р. по 30.06.2014р. та 2817 грн. 94 коп. витрат по оплаті судового збору. Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №2Б по вул. Струтинській м. Рівне "Сонячна домівка" на користь Приватного підприємства - фірми "Інтерекопласт" 163 грн. 13 коп. судових витрат за подання апеляційної скарги.

Розпорядженням керівника апарату суду від 17.03.2015 року №01-04/12/2015 у зв"язку із перебуванням у відрядженні судді Політики Н.А. призначено повтнорний автоматичний розподіл справи № 918/1097/14, з метою розгляду заяви про відстрочку виконання рішення у даній справі. Згідно довідки про автоматичний розподіл справ між суддями (повторний розподіл) справу призначено судді Марачу В.В.

06 березня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Приватного підприємства - фірми "Інтерекопласт" надійшла заява про відстрочку виконання рішення суду від 15 вересня 2014 року в редакції постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2014 року строком на один рік з моменту набрання ухвали про відстрочку законної сили.

У своїй заяві боржник вказує, що перебуває у скрутному фінансовому становищі. Зокрема зазначає, що за результатами перевірки податкового органу підприємству нараховано податкові зобов"язання на загальну суму 6 000 000 грн. Крім того, згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна боржник має податкову заставу активів. Всі вказані обставини, на думку боржника, ускладнюють виконання рішення суду.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 11 березня 2015 року заяву від 06 березня 2015 року прийнято до розгляду та призначено до слухання на 18 березня 2015 року.

17 березня 2015 року від боржника через відділ канцелярії та документального забезпечення надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку із зайнятістю його представника у іншій судовій справі. Дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника. Заяву про відстрочку виконання рішення прийнято 11.03.2015 року та призначено до розгляду на 18.03.2015 року, тобто в десятиденний строк розгляду заяви, а відтак у суду відсутні підстави для задоволення клопотання.

18 березня 2015 року від стягувача через відділ канцелярії та документального забезпечення надійшов відзив на заяву про відстрочку виконання рішення. Вказаним відзивом ОСББ "Сонячна домівка" в задоволенні вищевказаної заяви заперечує, просить суд відмовити у відстроченні виконання рішення.

Вказаний відзив мотивований тим, що виконання рішення суду поставить відповідача у вкрай важкий стан. Зокрема боржник стверджує у заяві наступне: ППФ «Інтерекопласт» здійснює господарську діяльність, має у власності майже 50 квартир, від передачі в оренду яких може отримувати додаткові доходи, в тому числі і ті, які б покривали комунальні послуги на їх утримання, що в даному випадку були предметом стягнення з відповідача. А тому на думку боржника належне та своєчасне виконання рішення суду ніяким чином не може вплинути на діяльність всього підприємства. Крім того боржник зазначає наступне, ППФ «Інтерекопласт» жодним чином не обґрунтовує необхідність відстрочення виконання рішення суду аж на один рік.

Стягувач наголошує на тому, що боржник до заяви не надав доказів того, що на момент його звернення до суду дійсно існують об'єктивні обставини, які роблять неможливим виконання рішення суду у справі, а також що протягом року ці обставини будуть усунені і борг буде погашено. Заявником ніяким чином не обґрунтовано строк, на який просить відстрочити виконання рішення суду.

Крім того стягувач у відзиві на заяву зазначає, що заявником не надано належних доказів на підтвердження існування виняткових обставин, які б давали підстави для відстрочки виконання рішення у справі. Стягувач зазначає, що до заяви також не додані докази, які засвідчують в повному обсязі матеріальне становище заявника. Такі докази мають суттєве значення, оскільки відстрочка виконання рішення повинна забезпечити можливість виконання рішення після закінчення строку на його відстрочку, а не ухилення від його виконання.

Щодо, посилання відповідача на необхідність спрямовувати грошові кошти на роботу установи, виплату зарплат тощо, позивач не можуть вважатися обставинами, що можуть слугувати підставою до відстрочки виконання рішення.

Крім того, оскільки чинне процесуальне законодавство не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, то господарський суд повинен оцінювати докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). В даному випадку ППФ «Інтерекопласт» фактично обґрунтував необхідність відстрочки виконання рішення суду необхідністю здійснення безперешкодно, за рахунок невиконання Відповідачем рішення суду, своєї діяльності, що суперечить ст. 121 ГПК України.Таким чином на думку стягувача, заява ППФ «Інтерекопласт» про відстрочку виконання рішення господарського суду у справі №918/1097/14 не підлягає задоволенню, а обставини, які викладені в цій заяві, за змістом ст. 121 ГПК України не являються підставами для відстрочки виконання рішення суду.

Враховуючи те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, суд розглядає заяву за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява відповідача про розстрочку виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на наступне.

Згідно з вимогами частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, пункту 1 частини 3 статті 129 Конституції України, суд здійснює надані йому повноваження виключно на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд у виняткових випадках, залежно від обставин, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Таким чином, відстрочка або розстрочка виконання рішення, допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. Отже, господарський суд не зобов'язаний задовольняти заяву про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" передбачено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 351 ЦПК України і статті 121 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Наведеними нормами встановлено, що відстрочка виконання рішення є правом, а не обов'язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Відтак, саме на заявника в контексті приписів статей 4-3, 33 ГПК України покладається обов'язок доведення існування відповідних підстав, тоді як стягувач, у разі наявності заперечень, має навести докази, що спростовують обставини, на які посилається заявник.

У своїй заяві боржник посилався на тяжкий матеріальний стан підприємства. Зокрема зазначає, що за результатами перевірки податкового органу підприємству нараховано податкові зобов"язання на загальну суму 6 000 000 грн. Крім того, згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна боржник має податкову заставу активів.

Як вже було зазначено вище, норма статті 121 ГПК України передбачає, що задоволення заяви про відстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Проте наведена відповідачем підстава для відстрочення виконання судового рішення - тяжке фінансове становище - не є виключною обставиною, яка б давала можливість для відстрочення виконання судового рішення, оскільки такий незадовільний майновий стан відповідача утворився, зокрема, внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від нього обставин.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. За приписами статті 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом і Законом України "Про виконавче провадження".

Слід також враховувати, що за змістом частини 1 статті 229 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за невиконання грошового зобов'язання боржник несе відповідальність, якщо таке виконання стало неможливим внаслідок його винних дій чи бездіяльності, а не внаслідок дії непереборної сили, випадку тощо. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання. Тобто боржник може бути звільнений від відповідальності за невиконання своїх договірних зобов'язань лише в силу об'єктивних факторів.

В силу приписів статті 96 ЦК України юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Таким чином, наведені відповідачем обставини не свідчать про неможливість або ускладнення виконання рішення господарського суду Рівненської області від 15 вересня 2014 року у справі №918/1097/14, і не є винятковими в розумінні статті 121 ГПК України. Ці обставини лише вказують на те, що примусове виконання даного судового рішення може негативно вплинути на фінансовий стан відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 2/97.

Крім того, ППФ «Інтерекопласт» жодним чином не обґрунтовує необхідність відстрочення виконання рішення суду аж на один рік.

Відповідно до статті 45 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Згідно зі ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом та Законом України ''Про виконавче провадження". Обов'язковість виконання рішення суду на всій території України встановлена і статтею 124 Конституції України.

Проте заявник (відповідач) до заяви не надав доказів того, що на момент його звернення до суду дійсно існують об'єктивні обставини, які роблять неможливим виконання рішення суду у справі, а також що протягом року ці обставини будуть усунені і борг буде погашено. Заявником ніяким чином не обґрунтовано строк, на який просить відстрочити виконання рішення суду.

Також заявником (відповідачем) не надано належних доказів на підтвердження існування виняткових обставин, які б давали підстави для відстрочки виконання рішення у справі.

До заяви також не додані докази, які засвідчують в повному обсязі матеріальне становище заявника. Такі докази мають суттєве значення, оскільки відстрочка виконання рішення повинна забезпечити можливість виконання рішення після закінчення строку на його відстрочку, а не ухилення від його виконання.

Частиною 2 статті 218 ГК України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Більше того, Заявник покликається на наявність у нього податкової застави активів.

Проте сама по собі наявність податкової застави активів ніяким чином не перешкоджає виконанню судового рішення по справі, оскільки передбачає лише відчуження майна боржника за згодою податкового органу.

Так, відповідно до п. 92.1 ст. 92 ПК України платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом. Платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою контролюючого органу, а також у разі, якщо контролюючий орган впродовж десяти днів з моменту отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді щодо надання (ненадання) згоди.

Крім того, відповідно до п. 89.3 ст. 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

В даному випадку ППФ «Інтерекопласт» не надало доказів, що все майно, в тому числі і квартири, на утримання яких стягнуто грошові кошти на користь ОСББ «Сонячна домівка», перебувають в податковій заставі або що податковий орган відмовив у дозволі на відчуження того чи іншого майна, яке перебуває в податковій заставі, для погашення заборгованості. Не надано в даному випадку і переліку всього майна, в тому числі рухомого та нерухомого, а також даних банківських рахунків, що свідчило б про неплатоспроможність боржника - ППФ «Інтерекопласт» та унеможливлювало виконання судового рішення.

Не може бути підставою для відстрочки виконання судового рішення і факт донарахування податкових зобов'язань. В даному випадку Заявник не надав доказів, що такі зобов'язання є узгодженими в розумінні вимог Податкового кодексу України. Водночас факт донарахування податкових зобов'язань боржнику свідчить про недобросовісність останнього, який не лише не сплачує комунальні послуги за утримання власного майна, а й ухиляється від сплати податків, що призводить до зриву опалювального сезону, належної експлуатації майна, а також ненадходження податків до Державного бюджету України, і як наслідок, незабезпечення належного функціонування соціальної сфери держави.

Водночас донарахування податковим органом податкових зобов'язань у сумі 6 000 000 грн. свідчить про те, що Відповідач - ППФ «Інтерекопласт» здійснює господарську діяльність, отримує відповідні мільйонні доходи, з яких не сплачує податки, а наразі намагається ухилитися від сплати заборгованості по комунальних послугах, ставлячи заручниками інших мешканців будинку, які вчасно розраховуються за спожиті послуги.

Частиною 1 статті 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищевикладене, а також надані відповідачем документи в обґрунтування заяви про відстрочку, суд зазначає, що вона необґрунтована, не підтверджена належними доказами, відповідачем нічим не підтверджується винятковість обставин, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні заяви відповідача від 06 березня 2015 року про надання відстрочки виконання рішення суду від 15 вересня 2014 року по справі №918/1097/14.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Приватному підприємству-фірма "Інтерекопласт" в задоволенні заяви від 06 березня 2015 року про відстрочку виконання рішення господарського суду Рівненської області від 15 вересня 2014 року в редакції постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2014 року по справі №918/1097/14.

Суддя Марач В.В.