РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015Справа №910/24285/14
за позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

до Підприємства з іноземними інвестиціями "Жіскур Холдінг-Україна"

про стягнення боргу у розмірі 3 324,60 грн.

Головуючий суддя Полякова К.В.

Суддя Гумега О.В.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники:

від позивача: Глущенко М.М. (дов.№11 від 25.12.2014)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями "Жіскур Холдінг-Україна" про стягнення боргу у розмірі 3 324,60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2014 порушено провадження у справі №910/24285/14 та призначено її до розгляду на 11.12.2014 року.

За наслідками судового засідання 11.12.2014, суд відклав розгляд справи на 23.12.2014, про що виніс відповідну ухвалу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 визначено для розгляду справи №910/24285/14 колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Полякова К.В., судді Гумега О.В., Картавцева Ю.В.

Відповідною ухвалою суду від 23.12.2014 справа №910/24285/14 прийнята вищезазначеною колегією суддів до свого провадження та призначена до розгляду на 12.02.2015 року.

12.01.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

За наслідками судового засідання 12.02.2015, суд виніс ухвалу, якою продовжив у задоволення клопотання представника позивача строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та відклав розгляд справи на 05.03.2015 року.

До судового засідання 05.03.2015 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті спору та позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач повторно не направив свого представника для участі у судовому засіданні, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення ухвал суду на адресу місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Приписи статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихсь обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що відповідач не з'явився на виклик суду, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2011 між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» (далі - позивач) та Підприємством з іноземними інвестиціями «Жіскур Холдінг-Україна» (далі - відповідач) укладено Договір №1.1-132.11 про надання в експлуатацію фіксованих місць для денного паркування (далі - Договір).

Предметом даного Договору є зобов'язання позивача надавати відповідачу в експлуатацію 3 (три) фіксованих місця для щоденного паркування автотранспортних засобів за адресою: Голосіївський р-н, вул. Жилянська, 59.

Відповідно до п.2.2. Договору, відповідач зобов'язується здійснювати експлуатацію об'єкту згідно з Правилами паркування транспортних засобів, затверджених Постановою КМУ від 03.12.2009 №1342 та Правилами паркування транспортних засобів у м.Києві, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051, а також облаштовувати й утримувати ці об'єкти за власні кошти, своєчасно та в повному обсязі перераховувати позивачу кошти за надані послуги.

Пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що загальна вартість використання 3 (трьох) фіксованих місць для паркування автотранспортних засобів складає 1440,00 грн. на місяць, включаючи податок на додану вартість 20% - 240,00 грн.

Згідно із п. 3.2. Договору, розрахунок між сторонами здійснюється щомісячно шляхом попередньої оплати у розмірі 100% місячної вартості послуг не пізніше 15-го (п'ятнадцятого) числа поточного місяця.

Пунктом 3.4. Договору визначено, що відповідач зобов'язується протягом двох календарних днів з дня отримання Акту приймання-передачі наданих послуг, який складається позивачем щомісячно, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, підписати акт та повернути один примірник позивачу.

Договором, зокрема п.3.5. передбачено, що у разі якщо на думку відповідача надані позивачем послуги не відповідають встановленим вимогам, то протягом 3-х робочих днів місяця, наступного за звітним, відповідач повинен надати мотивовану відмову від прийняття послуг. Якщо в установлений строк позивач не одержить підписаний акт приймання передачі наданих послуг або мотивовану відмову від підписання акту, послуги вважаються прийнятими за умови наявності запису «Зауваження від сторони 2 не надійшли».

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем відповідно до умов Договору надавались відповідачеві послуги з надання в експлуатацію трьох фіксованих місць для щоденного паркування автотранспортних засобів за листопад та грудень 2013, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №КП-0027246 та №КП-0028626 відповідно, на загальну суму 2880,00 грн. із розрахунку 1440,00 грн. за кожен місяць користування.

Відповідач у встановлений Договором строк мотивованих відмов від підписання актів приймання-передачі наданих послуг позивачу не надавав, однак коштів за надані йому послуги також не сплачував.

29.01.2014 позивач звернувся до відповідача із листом №169, у якому просив протягом десяти днів погасити наявну у відповідача заборгованість за отримані послуги у розмірі 2880,00 грн., проте вказана вимога залишена відповідачем поза увагою.

У матеріалах справи наявна довідка №43-65/402 від 10.07.2014 видана Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Хрещатик» на запит позивача, у якій банк підтверджує, що за період з 29.12.2011 по 31.12.2013 грошових коштів від відповідача не надходило. Останнє перерахування грошових коштів відповідачем за користування місцями паркування у розмірі 1440,00 грн. надходило 07.11.2013 року.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в п. 3.1. цього Договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення від суми несплати.

Так, у зв'язку із несплатою відповідачем грошових коштів за отримані від позивача послуги, останній нарахував відповідні штрафні санкції, а саме 213,00 грн. пені та 231,60 грн. 3% річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України (далі ГК України) як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Ст. 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦКУ з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші ), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Укладений між сторонами договір надання послуг №1.1-132.11 від 29.12.2011 за своє правовою природою є договором про надання послуг, за умовами якого позивач є виконавцем, а відповідач відповідно замовником.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зазначені вище норми Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями статті 193 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надавав послуги у відповідних розмірах та складав акти здачі-прийняття послуг для підписання відповідачем, проте останній вказані акти не підписав, мотивованих відмов не надав та грошові кошти за отримані послуги не сплатив, у зв'язку із чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 2880,00 грн., яка станом на момент розгляду спору у суді, так і не погашена.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивачем заявлено до стягнення також відповідні штрафні санкції, а саме 213,00 грн. пені та 231,60 грн. 3% річних.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в п. 3.1. цього Договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення від суми несплати.

Згідно з ч.6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені, з урахуванням умов Договору та приписів ст. 232 Господарського кодексу України, суд вважає обґрунтованою суму пені за заявлені позивачем періоди у розмірі 208,19 грн. (з 16.11.2013 по 15.05.2014 розмір пені становить 100,17 грн.; з 16.12.2013 по 15.06.2014 - 108,02 грн.).

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи статті 549, частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Суд зауважує, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) та інфляційних втрат, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові та відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

З системного аналізу наведених законодавчих норм, вбачається право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи відсотків річних, як спосіб захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд зауважує, що заявлена вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню частково, а саме за період з 16.11.2013 по 30.09.2014 у розмірі 37,76 грн. та за період з 16.12.2013 по 30.09.2014 у розмірі 34,20 грн., тобто загалом 71,96 грн.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів підлягають задоволенню частково.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" до Підприємства з іноземними інвестиціями "Жіскур Холдінг-Україна" про стягнення боргу у розмірі 3 324,60 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями "Жіскур Холдінг-Україна" (01006, місто Київ, вулиця Тельмана, 5; ідентифікаційний код 25408854) на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (01030, місто Київ, вулиця Леонтовича, 6; ідентифікаційний код 35210739) 2880 (дві тисячі вісімсот вісімдесят) гривень 00 копійок основного боргу, 208 (двісті вісім) гривень 19 копійок пені, 3% річних у розмірі 71 (сімдесят одна) гривня 96 копійок та 1736 (одну тисячу сімсот тридцять шість) гривень 63 копійки витрат зі сплати судового збору.

У іншій частині позову - відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 05.03.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 10.03.2015 року.

Головуючий суддя К.В. Полякова

Суддя О.В. Гумега

Суддя Ю.В. Картавцева