ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" березня 2015 р.Справа № 916/15/15-г

За позовом: Одеської обласної організації Всеукраїнської організації інвалідів війни та Збройних Сил

до відповідача: публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Одеської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

про поновлення права та стягнення збитків в розмірі 1 020,00 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

Від позивача: Поляков О.О. за довіреністю № б/н від 17.02.2015р.

Циганков В.І. за довіреністю № б/н від 09.02.2015р.

Шнякін В.О. - голова

Від відповідача: Чумак О.В., за довіреністю №4123 від 30.11.2014р.

У відповідності до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 05.03.2015р. до 14 год 40 хв. 12.03.2015р., з 12.03.2015р. до 15 год. 40 хв. 16.03.2015р.

СУТЬ СПОРУ: позивач, Одеська обласна організація Всеукраїнської організації інвалідів війни та Збройних Сил, звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Одеської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком", в якій просить суд:

- поновити строк на звільнення від сплати за користування телефонним зв'язком №724-58-81;

- стягнути збитки з публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Одеської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком".

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.01.2015р. позовну заяву (вх.№17/15) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно №916/15/15-г та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Заява відповідача про відкладення розгляду справи (вх.№4689/15 від 19.02.2015р.) судом була задоволена.

Письмове клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду справи (вх.№2-1236/15 від 05.03.2015р.) судом задоволено, у зв'язку з чим строк розгляду справи було продовжено до 20.03.2015р.

Представники позивача заявлені позовні вимоги підтримують та просять суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№5425/15 від 27.02.2015р.) та доповнень до відзиву (вх.№6538/15 від 12.03.2015р.).

В процесі розгляду справи учасниками процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

24 грудня 2004р. між Одеською обласною організацією Всеукраїнської організації інвалідів війни та Збройних Сил (Споживач) та відкритим акціонерним товариством "Укртелеком" (Підприємство зв'язку) було укладено типовий договір про надання послуг електрозв'язку №И005775, згідно умов п.1.1. якого Підприємство зв'язку надає послуги електрозв'язку, перераховані в додатку 1, і безоплатні послуги, перераховані в додатку 2.

Цей Договір набирає чинності з дня підписання і діє до п'ять років (п.7.1. Договору).

27.12.2010р. позивач звернувся до відповідача з листом №17, відповідно до якого просив продовжити термін дії вищенаведеного договору без витягу з державного реєстру.

20 січня 2011р. між Одеською обласною організацією Всеукраїнської організації інвалідів війни та Збройних Сил (Споживач) та відкритим акціонерним товариством "Укртелеком" (Укртелеком) було укладено договір про надання телекомунікаційних послуг №04880U005775, згідно умов п.1.1. якого Укртелеком відповідно до умов Договору зобов'язується надавати Абоненту загальнодоступні (універсальні) та інші послуги, супутні (додаткові) послуги, згідно переліку та в обсягах замовлених Абонентом (далі - Послуги), а Абонент зобов'язується своєчасно оплачувати отримані послуги відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до умов п.п.4.1., 4.2., 4.3. Договору надання послуг за Договором є платним. Форма розрахунків за Договором - готівкова. Система розрахунків, що застосовуються Укртелекомом - з надсиланням рахунків.

Цей Договір вступає в силу з дня його підписання Укртелекомом та Абонентом і діє протягом одного року (п.7.1. Договору).

Як стверджує позивач, що в 2013р. Одеській обласній організації Всеукраїнської організації інвалідів війни та Збройних Сил було відмінено пільги на отримання телефонного зв'язку №724-58-81, у зв'язку з чим, останній звернувся до відповідача з листом про надання відповіді щодо відміни пільг.

Листом (вих.№1188орг) від 29.07.2014р. відповідач повідомив позивача, що при перевірці особової справи позивача встановлено, що будь-які документи, що підтверджують право на пільги по абонплаті - відсутні.

Листом Управління морегосподарського комплексу, транспорту та зв'язку №05/01-23/1229/1255 від 11.09.2014р. повідомило позивача, що для отримання коштів передбачених у державному бюджеті для надання фінансової підтримки при оплаті послуг електрозв'язку громадській організації ветеранів згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.200р. №285 необхідно звернутися до Держкомветеранів із заявою та пакетом документів за формами, затвердженими зазначеним комітетом.

Зі змісту листа Департаменту соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації №05-02-4316/9280 від 15.10.2014р. вбачається, що питання звільнення від плати за користування телефоном для ветеранських організацій не відноситься до компетенції Департаменту. Водночас, Департаментом буде розглянуто питання надання організації фінансової допомоги на ведення статутної діяльності, у рамках якої організація може сплачувати абонплату за користування телефоном.

З врахуванням вищенаведеного, позивач дійшов висновку, що відповідач має надавати йому послуги телефонного зв'язку безкоштовно за рахунок власних коштів з наступним відшкодуванням їх з бюджету за встановленими нормами у погодженні з фінансовими органами терміни.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що в період з 01.01.2013р. по 30.06.2014р. ним було самостійно сплачено 1 020,00 грн. вартості послуг телефонного зв'язку, які на думку останнього є збитками, що і стало підставою для Одеської обласної організації Всеукраїнської організації інвалідів війни та Збройних Сил звернутись до господарського суду Одеської області за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання. Управнена сторона має право не приймати виконання зобов'язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов'язання. Зобов'язана сторона має право виконати зобов'язання достроково, якщо інше не передбачено законом, іншим нормативно-правовим актом або договором, або не випливає із змісту зобов'язання. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Управнена сторона, приймаючи виконання господарського зобов'язання, на вимогу зобов'язаної сторони повинна видати письмове посвідчення виконання зобов'язання повністю або його частини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається зі змісту ч.1 ст.17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" Фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Відповідно до ч.2 ст.20 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії

їх соціального захисту" центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, Рада міністрів Автономної Республіки Крим у межах своєї компетенції надають ветеранським організаціям фінансову підтримку, кредити з коштів відповідних бюджетів, а також безплатно надають будинки, приміщення, обладнання та інше майно, необхідне для здійснення їх статутних завдань. Ветеранські організації звільняються від плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) в межах середніх норм споживання (надання), телефоном у приміщеннях та будинках, які вони займають.

Пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України №94 від 16.02.1994р. "Про порядок надання пільг, передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" витрати державних органів, органів місцевого і регіонального самоврядування, підприємств, установ і організацій (далі - організації), пов'язані з наданням пільг, передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (3551-12), покриваються місцевими фінансовими органами на підставі розрахунків, поданих організаціями, шляхом перерахування коштів на їх рахунки в установах банків.

Пільги, передбачені зазначеним Законом, надаються організаціями за рахунок власних коштів з наступним відшкодуванням їх з бюджету за встановленими нормами у погоджені з фінансовими органами терміни.

Відшкодування організаціям витрат, пов'язаних з наданням пільг, фінансові органи провадять за рахунок коштів місцевих бюджетів на підставі перевірених ними розрахунків, поданих організаціями.

Згідно ст.1 Закону України "Про телекомунікації" метою цього Закону є забезпечення повсюдного надання телекомунікаційних послуг достатніх асортименту, обсягу та якості шляхом обмеженого регулювання ринкових відносин для сприяння ефективному функціонуванню відкритого і справедливого конкурентного ринку. Закон визначає засади захисту прав споживачів та контролю за ринком телекомунікацій з боку держави.

Стаття 2 Закону України "Про телекомунікації" визначає, що сфера телекомунікацій є складовою частиною галузі зв'язку України. Телекомунікації є невід'ємною частиною виробничої та соціальної інфраструктури України і призначені для задоволення потреб фізичних та юридичних осіб, органів державної влади в телекомунікаційних послугах.

За приписами п.90 "Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг", що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012р. заява на встановлення телефону юридичній особі приймається за підписом її керівника або уповноваженої ним особи за наявності:

1) документа, що підтверджує право власності чи користування приміщенням, в якому встановлюється телефон, або належним чином засвідченої копії такого документа;

2) згоди орендодавця на прокладення телекомунікацій та встановлення телефону орендареві (у разі потреби).

Пільги надаються за умови та з дати подання юридичною особою повного переліку документів, які засвідчують право на їх отримання.

Щодо позовної вимоги позивача про поновлення строку на звільнення від сплати за користування телефонним зв'язком №724-58-81, суд зазначає наступне:

Так, надання пільг за користування телефонним зв'язком, регулюється та гарантується Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у зв'язку з чим, у господарського суду відсутні правові підстави для звільнення Одеської обласної організації Всеукраїнської організації інвалідів війни та Збройних Сил від сплати вартості послуг телефонного зв'язку в судовому порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем було обрано не вірний спосіб захисту своїх прав та охоронюваних законом нтересів, оскільки чинним законодавством не передбачено такого способу захисту порушеного права.

Наразі, судом встановлено, що відповідачем позивачу були виставлені рахунки на оплату телекомунікаційних послуг.

При цьому, матеріалами справи не підтверджено, що позивачем самостійно сплачувались послуги саме телефонного зв'язку на суму 1 020,00 грн., оскільки Законодавцем під поняттям телекомунікаційна послуга визначено досить широкий обсяг послуг, тому що, ст.1 Закону України "Про телекомунікації" закріплює, що телекомунікаційна послуга (послуга) - продукт діяльності оператора та/або провайдера телекомунікацій, спрямований на задоволення потреб споживачів у сфері телекомунікацій.

З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачем належними та припустимими доказами не доведено, що ним були сплачені послуги саме телефонного зв'язку.

Крім того, суд, дослідивши матеріали справи та докази, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків в сумі 1020,00 грн. дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до відповідача такої міри відповідальності як стягнення збитків, з огляду на наступне:

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абзац 1 частини 3 статті 22 Кодексу).

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відшкодування збитків передбачено також і ст.224 ГК України, якою встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки,

- збитків,

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками,

- вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011р., №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом, то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд відмовляє Одеської обласної організації Всеукраїнської організації інвалідів війни та Збройних Сил у задоволені позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові Одеської обласної організації Всеукраїнської організації інвалідів війни та Збройних Сил - відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України

Повний текст рішення складено 23 березня 2015 р.

Суддя О.В. Цісельський