ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2015 р. Справа № 911/5631/14

Господарський суд Київської області в складі судді Скутельника П.Ф., при секретарі Жилі Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 911/5631/14

за позовом 1 Спеціального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій, ідентифікаційний код: 33945453, місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 150,

до Вишгородського районного комунального підприємства "КОМУНАЛЬНИК", ідентифікаційний код: 32537622, місцезнаходження: 07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Набережна, буд. 8А,

про стягнення заборгованості,

за участю представників сторін:

від позивача: Кондратенко О.В., який діє на підставі довіреності від 23.02.2015 року за № 630;

від відповідача: Стукач С.В., який діє на підставі довіреності від 13.03.2013 року за № 79, -

Обставини справи:

1 Спеціальний центр швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі за текстом: Позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою до Вишгородського районного комунального підприємства "КОМУНАЛЬНИК" (далі за текстом: Відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг від 31.01.2012 року за № 66 (далі за текстом: Договір) у вигляді основного боргу в сумі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.), пені в сумі 920,00 грн. (дев'ятсот двадцять гривень 00 коп.), штрафу в сумі 200,00 грн. (двісті гривень 00 коп.), трьох процентів річних у сумі 50,00 грн. (п'ятдесят гривень 00 коп.), інфляційних нарахувань в сумі 221,00 грн. (двісті двадцять одна гривня 00 коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що Відповідач не виконав належним чином зобов'язання за договором про надання послуг від 31.01.2012 року за № 66 з оплати послуг, у зв'язку з чим за Відповідачем утворилась заборгованість у вигляді основного боргу в сумі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.), пені в сумі 920,00 грн. (дев'ятсот двадцять гривень 00 коп.), штрафу в сумі 200,00 грн. (двісті гривень 00 коп.), трьох процентів річних у сумі 50,00 грн. (п'ятдесят гривень 00 коп.), інфляційних нарахувань в сумі 221,00 грн. (двісті двадцять одна гривня 00 коп.).

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.12.2014 року порушено провадження у справі № 911/5631/14, розгляд якої призначено на 02.02.2015 року.

29.01.2015 року через відділ діловодства господарського суду Київської області від Позивача надійшов супровідний лист від 28.01.2015 року за № 281 (вх. № 2023/15 від 29.01.2015 року) з доданими до нього документами.

02.02.2015 року в судове засідання з'явився Позивач, який виконав вимоги ухвали суду від 31.12.2014 року, дав пояснення, позов підтримав та просив задовольнити. В судове засідання з'явився Відповідач, який вимоги ухвали суду від 31.12.2014 року не виконав, дав пояснення, проти позову заперечував та просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 02.02.2015 року розгляд справи відкладено на 02.03.2015 року.

24.02.2015 року через відділ діловодства господарського суду Київської області від Позивача надійшов лист від 17.02.2015 року за № 587 (вх. № 4088/15 від 24.02.2015 року) з доданою до нього банківською випискою, згідно якого Позивач повідомляв суд про те, що після порушення провадження у справі Відповідач в добровільному порядку погасив частину основного боргу за Договором в сумі 200,00 грн. (двісті гривень 00 коп.).

02.03.2015 року через відділ діловодства господарського суду Київської області від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 25.02.2015 року за № 39 (вх. № 4623/15 від 02.03.2015 року), згідно якого Відповідач повідомляв суд про те, що після порушення провадження у справі ним погашено в добровільному порядку заборгованість по Договору в сумі 200,00 грн. (двісті гривень 00 коп.), в іншій частині вимог Відповідач позов не визнає, заперечує та просить в його задоволенні відмовити.

02.03.2015 року в судове засідання з'явився Позивач, який дав пояснення, позов підтримав та просив задовольнити. В судове засідання з'явився Відповідач, який частково виконав вимог ухвал суду від 31.12.2014 року та від 02.02.2015 року, дав пояснення, проти позову заперечував та просив в його задоволенні відмовити.

У зв'язку з цим, спір розглядався за наявними у справі матеріалами, після дослідження яких і врахування наданих пояснень представниками Позивача та Відповідача, суд видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення у справі, оголошення якого призначено на 02.03.2015 року.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

31.01.2012 року між Позивачем (Виконавець) та Відповідачем (Замовник) укладено договір про надання послуг від 31.01.2012 року за № 66 (далі за текстом Договір), згідно п. 1.1 якого відповідно до умов даного Договору Виконавець зобов'язується здійснити дозиметрію території (надалі за текстом - послуги) на території сміттєзвалища с. Нові-Петрівці Вишгородського району.

Відповідно до п. 2.1. Договору, вартість послуг по даному Договору складається з вартості: а) перевірки території: - робота особового складу; б) експлуатація техніки: - матеріальні затрати (вартість елементів живлення, амортизація приладу, спецобладнання).

Згідно із п. 2.2. Договору, вартість за одну годину по даному Договору складає: 47,20 грн. (сорок сім гривень 20 коп.) враховуючи ПДВ 7,87 грн. (сім гривень 87 коп.), та вартість доставки особового складу на відстань 50 км складає: 79,11 грн. (сімдесят дев'ять гривень 11 коп.) враховуючи ПДВ 13,19 грн., що визначена калькуляцією погодженою Сторонами та є невідємною частино Договору (додаток 1). Загальна сума договору буде залежати від кількості відпрацьованих годин.

Договір у п. 2.3. передбачає, що остаточний розрахунок за даним Договором проводиться по факту виконаних робіт відповідно до підписаного акту виконаних робіт. У випадку не підписання Замовником акту виконаних робіт протягом 5 робочих днів з дня їх надання Виконавцем послуги вважаються наданими Виконавцем та прийнятті Замовником у строк та без зауважень.

За умовами п. 2.5. Договору, розрахунок за наданні послуги по даному Договору здійснюється на підставі акту виконаних робіт шляхом безготівкового розрахунку.

Відповідно до п. 2.6. Договору, Замовник перераховує кошти на розрахунковий рахунок виконавця за наданні послуги по даному Договору протягом 5 банківських днів після виставлення йому рахунку-фактури та підписання акту виконаних робіт Сторонами.

Дослідженням змісту п. 2.6. Договору встановлено, що сторони Договору при укладенні останнього досягли згоди з приводу того, що підписання Актів виконаних робіт здійснюється лише після виставляння Позивачем для оплати рахунків-фактур.

Згідно із п. 2.7. Договору, обсяги наданих послуг підтверджуються актом (актами) виконаних робіт, який (які) підписується уповноваженими представниками Сторін та скріплюються печатками, після виконання робіт.

Договір у п. 4.1. передбачає, що Виконавець гарантує належну якість наданих послуг щодо проведення робіт штатним обладнанням. Надання послуг здійснюється у відповідності до вимог керівних документів, які регламентують діяльність Центру.

За умовами п. 8.2. Договору, Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31 грудня 2012 року, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

27.12.2012 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду від 27.12.2012 року за № 1 до договору про надання послуг від 31.01.2012 року за № 66, відповідно до п. 1 якої Сторони домовились викласти пункт 8.2. Договору в новій редакції, а саме: « 8.2. Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунків до повного їх виконання».

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Детально дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що Позивач у період з лютого 2012 року по квітень 2013 року включно на виконання вимог п.п. 1.1., 3.5., 4.1. Договору, з дотриманням положень ст.ст. 526, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, надав Відповідачу послуги здійснення дозиметрії території на території сміттєзвалища с. Нові-Петрівці Вишгородського району, що підтверджується Актами надання послуг (виконання робіт) від 23.02.2012 року за № 21, від 23.03.2012 року за № 40, від 30.03.2012 року за № 48, від 25.05.2012 року за № 94, від 31.05.2012 року за № 112, від 07.06.2012 року за № 116/1, від 27.06.2012 року за № 137, від 11.07.2012 року за № 143, від 26.07.2012 року за № 146, від 02.08.2012 року за № 164, від 30.08.2012 року за № 185, від 06.09.2012 року за № 187, від 02.10.2012 року за № 209, від 25.10.2012 року за № 214, від 29.11.2012 року за № 238, від 27.12.2012 року за № 285, від 03.01.2013 року за № 1, від 24.01.2013 року за № 2, від 07.02.2013 року за № 24, від 28.02.2013 року за № 49, від 07.03.2013 року за № 51, від 28.03.2013 року за № 71, від 04.04.2013 року за № 73, від 25.04.2013 року за № 79, які підписані Відповідачем на виконання вимог п.п. 2.3., 2.7. Договору та ст. 193 Господарського кодексу України без будь-яких заперечень з приводу зазначених у вказаних у Актах вартості, обсягів та якості наданих Позивачем послуг з метою засвідчення факту отримання Відповідачем послуг в обсязі, кількості, якості та вартості, визначених у Актах, копії яких знаходяться в матеріалах справи і достовірність яких Відповідач не заперечує та визнає. Тобто, підписані Відповідачем Акти надання послуг (виконання робіт) без будь-якого зазначення Відповідачем про незгоду із зазначеною у вказаних Актах вартістю, обсягом та якістю наданих Позивачем послуг свідчать про належне виконання Позивачем своїх зобов'язань за Договором.

Як вказує Позивач, Відповідач належним чином не виконав зобов'язань за Договором щодо повної оплати наданих Позивачем послуг, сплативши Позивачу лише частину коштів, внаслідок чого за Відповідачем утворилась заборгованість станом на 29.12.2014 року в сумі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.).

Факт часткової оплати послуг, отриманих згідно вказаних Актів надання послуг (виконання робіт) Відповідачем не заперечується та підтверджується наявною в матеріалах справи копією банківської виписки по рахунку Відповідача, згідно якої Відповідач частково періодично оплачував послуги за Договором.

Цивільний кодекс України у ч. 3 ст. 205 передбачає, що у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Одночасно суд приходить до висновку, що підписані Відповідачем Акти надання послуг (виконання робіт) без будь-якого зазначення Відповідачем про незгоду із зазначеною у вказаних Актах вартістю, строками, обсягом, кількістю, якістю наданих Позивачем послуг та часткова періодична їх оплата Відповідачем в силу вимог ч. 3 ст. 205 Цивільного кодексу України та п. 2.6. Договору, за яким підписання Актів здійснюється лише після виставляння Позивачем для оплати рахунків-фактур, спростовують позицію Відповідача, що він не повинен був оплачувати послуги через те, що не отримував у Позивача рахунки для їх оплати.

В ході розгляду справи встановлено, що Відповідач звертався до Позивача з листом від 24.04.2013 року за № 103, який Позивачем отриманий 07.05.2013 року та в якому Відповідач просив достроково розірвати Договір внаслідок відсутності коштів для подальшої оплати послуг Позивача зазначивши при цьому гарантії щодо погашення в майбутньому існуючої заборгованості за Договором.

Суд погоджується з позицією Позивача з приводу того, що лист Відповідача від 24.04.2013 року за № 103, в якому Відповідач зазначив гарантії щодо погашення в майбутньому існуючої заборгованості за Договором з послідуючою частковою періодичною оплатою Відповідачем заборгованості по Договору в силу вимог ч. 3 ст. 205 Цивільного кодексу України та п. 2.6. Договору, за яким підписання Актів здійснюється лише після виставляння Позивачем для оплати рахунків-фактур, спростовують позицію Відповідача, що він не повинен був оплачувати послуги через те, що не отримував у Позивача рахунки для їх оплати та у нього взагалі відсутня була заборгованість за Договором.

Одночасно судом береться до уваги, що Відповідач з метою надання відповіді на претензію Позивача від 13.05.2013 року за № 685 звертався до Позивача з листом від 24.05.2013 року за № 119, який Позивачем отриманий 29.05.2013 року та в якому Відповідач гарантував погашення в майбутньому існуючої заборгованості за Договором.

Лист Відповідача від 24.05.2013 року за № 119, в якому Відповідач зазначив гарантії щодо погашення в майбутньому існуючої заборгованості за Договором з послідуючою частковою періодичною оплатою Відповідачем заборгованості по Договору в силу вимог ч. 3 ст. 205 Цивільного кодексу України та п. 2.6. Договору, за яким підписання Актів здійснюється лише після виставляння Позивачем для оплати рахунків-фактур, спростовують позицію Відповідача, що він не повинен був оплачувати послуги через те, що не отримував у Позивача рахунки для їх оплати та у нього взагалі відсутня була заборгованість за Договором.

З огляду на те, що Відповідачем належним чином не було виконано зобов'язання за Договором, то на адресу останнього Позивачем в порядку досудового врегулювання спору, встановленого ст. 222 Господарського кодексу України та ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, направлено претензію від 14.04.2014 року за № 611, яка отримана Відповідачем 18.04.2014 року та в якій Позивач просив Відповідача невідкладно після отримання цієї претензії погасити заборгованість за Договором шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Позивача.

Відповідач на вказану претензію Позивача відреагував частковим погашенням заборгованості за Договором.

Враховуючи те, що Відповідачем тривалий час до кінця не погашалась заборгованість за Договором, то на адресу останнього Позивачем в порядку досудового врегулювання спору, встановленого ст. 222 Господарського кодексу України та ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, направлено претензію від 14.07.2014 року за № 1051, в якій Позивач просив Відповідача невідкладно після отримання цієї претензії погасити заборгованість за Договором шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Позивача.

На дану претензію Відповідач відреагував направленням на адресу Позивача листа від 21.07.2014 року за № 151, який Позивачем отриманий 28.07.2014 року та в якому Відповідач визнавав заборгованість перед Позивачем за Договором, а також просив цю заборгованість реструктуризувати.

Позивачем в порядку досудового врегулювання спору, встановленого ст. 222 Господарського кодексу України та ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, на адресу Відповідача направлено претензію за формою листа від 29.07.2014 року за № 1130, в якому Позивач надав згоду на реструктуризацію заборгованості Відповідача за Договором шляхом визначення кінцевої дати погашення Відповідачем заборгованості за Договором перед Позивачем в термін до 21.11.2014 року.

Таким чином, підписанні Відповідачем вищевказані Акти надання послуг (виконання робіт), часткова періодична сплата Відповідачем наданих Позивачем послуг, яка підтверджується рухом коштів згідно наявної в матеріалах справи копії банківської виписки по рахунку Відповідача, наявні в матеріалах справи копії вищевказаних претензій Позивача та листів Відповідача на адресу Позивача в силу вимог ч. 3 ст. 205 Цивільного кодексу України свідчать про узгодження суми заборгованості Відповідача перед Позивачем за Договором, розмір якої станом на 29.12.2014 року складає 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.).

Проте, як вказує Позивач, Відповідачем не було сплачено Позивачу суму заборгованості за Договором станом на 29.12.2014 року в сумі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.).

Разом з тим, ухвалами від 31.12.2014 року та від 02.02.2015 року суд зобов'язував Відповідача надати належні докази виконання Відповідачем зобов'язань за Договором.

Детально дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що після порушення провадження у справі № 911/5631/14 Відповідачем перераховано на рахунок Позивача грошові кошти в сумі 200,00 грн. (двісті гривень 00 коп.) в рахунок оплати послуг за Договором, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням від 05.02.2015 року за № 2866.

Згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

Відповідно до абз.абз. 1, 3 п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи те, що предмет спору в частині стягнення з Відповідача заборгованості за Договором у вигляді основного боргу в сумі 200,00 грн. (двісті гривень 00 коп.) припинив існування в процесі розгляду справи, тобто, після порушення провадження у справі № 911/5631/14, суд дійшов висновку про те, що провадження в частині позовних вимог про стягнення з Відповідача заборгованості за Договором у вигляді основного боргу в сумі 200,00 грн. (двісті гривень 00 коп.) підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського кодексу України.

Детально дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні докази сплати Відповідачем заборгованості за Договором в сумі 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 коп.).

Таким чином, внаслідок порушення Відповідачем положень п.п. 2.3., 2.5., 2.6., 3.3. Договору та ст.ст. 526, 530, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, у зв'язку з тим, що Відповідач належним чином не виконав зобов'язань за Договором з повної оплати наданих Позивачем послуг, за Відповідачем перед Позивачем наявна заборгованість в сумі 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 коп.).

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості за Договором у вигляді основного боргу в частині, в якій провадження не припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, в сумі 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 коп.) підлягають задоволенню в повному обсязі.

Поряд з цим, Позивач просить суд стягнути з Відповідача, за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за Договором з оплати отриманого товару, пеню, передбачену п. 5.2. Договору, в сумі 920,00 грн. (дев'ятсот двадцять гривень 00 коп.), та штраф, передбачений п. 5.3. Договору, в сумі 200,00 грн. (двісті гривень 00 коп.).

Договір у п. 5.2. передбачає, що Замовник за несвоєчасну оплату наданих Виконавцем послуг сплачує пеню у розмірі 0,5 % за кожен день прострочки від вартості наданих послуг, але не менше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на період, за який нараховується пеня.

За умовами п. 5.3. Договору, у випадку несвоєчасної оплати (на строк більш ніж 10 діб) Замовник сплачує Виконавцю штраф в розмірі 20 % від несплаченої суми за виконані роботи (Надані послуги). Сплата пені та штрафу не звільняє винну сторону від виконання взятих на себе, відповідно до даного Договору, зобов'язань.

Господарський кодекс України у ст. 216 передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Цивільний кодекс України в ч. 1 ст. 549 передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільний кодекс України у ст. 612 передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії Відповідача є порушенням договірних зобов'язань, тому Відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, внаслідок чого є підстави для застосування встановленої законом та Договором відповідальності.

На підставі ст.ст. 549, 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230, 231 Господарського кодексу України та п.п. 5.2., 5.3. Договору, Позивачем Відповідачу за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з оплати наданих послуг нараховано пеню в сумі 920,00 грн. (дев'ятсот двадцять гривень 00 коп.) та штраф у сумі 200,00 грн. (двісті гривень 00 коп.).

З метою дослідження правильності визначення Позивачем сум пені та штрафу, судом здійснено розрахунок сум пені та штрафу в межах строків, періодів, порядку та підстав нарахування заявлених Позивачем сум пені та штрафу, за наслідками чого суд погоджується з розміром, підставою, порядком і періодом нарахування Позивачем Відповідачу пені в сумі 920,00 грн. (дев'ятсот двадцять гривень 00 коп.) та штрафу в сумі 200,00 грн. (двісті гривень 00 коп.). Розрахунки пені та штрафу знаходиться в матеріалах справи. Доказів сплати Відповідачем вказаних сум пені та штрафу перед Позивачем не надано.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з Відповідача пені в сумі 920,00 грн. (дев'ятсот двадцять гривень 00 коп.) та штрафу в сумі 200,00 грн. (двісті гривень 00 коп.) є обґрунтованою і доведеною, в зв'язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Поряд з цим, Позивач, за прострочення виконання Відповідачем грошового зобов'язання за Договором, просить суд стягнути з Відповідача три проценти річних у сумі 50,00 грн. (п'ятдесят гривень 00 коп.) та інфляційні нарахування в сумі 221,00 грн. (двісті двадцять одна гривня 00 коп.). Розрахунок сум трьох процентів річних та інфляційних нарахувань знаходиться в матеріалах справи.

У відповідності із ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.абз. 2, 3 п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіркою правильності визначення Позивачем вищевказаних сум трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, судом встановлено, що останні визначені Позивачем вірно і обґрунтовано.

На час розгляду справи, Відповідачем не надано суду доказів сплати Позивачу суми трьох процентів річних та інфляційних нарахувань.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з Відповідача трьох процентів річних у сумі 50,00 грн. (п'ятдесят гривень 00 коп.) та інфляційних нарахувань в сумі 221,00 грн. (двісті двадцять одна гривня 00 коп.) є обґрунтованою і доведеною, в зв'язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс України у ст. 36 встановлює, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що копії документів, які знаходяться в матеріалах справи та надавались суду Позивачем та Відповідачем у справі в якості доказів, є належними та допустимими письмовими доказами, які стосуються предмету спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надані Позивачем докази не спростовані, та не заперечувались Відповідачем протягом розгляду справи.

Поряд з цим, Позивач просить суд покласти на Відповідача судові витрати.

Відповідно до абз. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку із задоволенням позовних вимог та у зв'язку з тим, що спір виник внаслідок неправильних дій Відповідача, суд, на підставі абз. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладає на Відповідача господарські витрати у вигляді судового збору в сумі 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 911/5631/14 в частині стягнення з Вишгородського районного комунального підприємства "КОМУНАЛЬНИК" на користь 1 Спеціального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій заборгованості за договором про надання послуг від 31.01.2012 року за № 66 у вигляді основного боргу в сумі 200,00 грн. (двісті гривень 00 коп.), - припинити.

2. Позов 1 Спеціального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій до Вишгородського районного комунального підприємства "КОМУНАЛЬНИК" про стягнення заборгованості в частині, в якій провадження у справі не припинено, - задовольнити повністю.

3. Стягнути з Вишгородського районного комунального підприємства "КОМУНАЛЬНИК", ідентифікаційний код: 32537622, місцезнаходження: 07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Набережна, буд. 8А, на користь 1 Спеціального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій, ідентифікаційний код: 33945453, місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 150, заборгованість за договором про надання послуг від 31.01.2012 року за № 66 у вигляді основного боргу в сумі 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 коп.), пені в сумі 920,00 грн. (дев'ятсот двадцять гривень 00 коп.), штрафу в сумі 200,00 грн. (двісті гривень 00 коп.), трьох процентів річних у сумі 50,00 грн. (п'ятдесят гривень 00 коп.), інфляційних нарахувань в сумі 221,00 грн. (двісті двадцять одна гривня 00 коп.) та судовий збір у сумі 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя П.Ф. Скутельник

Повний текст рішення складено та підписано 10 березня 2015 року