ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

10 березня 2015 р.

Справа № 902/12/15

за позовом:Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (вул. Першого Травня,2, м. Вінниця, 21050)

до:Закритого акціонерного товариства науково-виробнича фірма "Елекомс" ( вул. К. Маркса,8, м. Вінниця, 21034)

про стягнення 24507,86 грн. заборгованості

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання Головаченко Т.В.

Представники

позивача : Мельничук С.О.,

відповідача : не з'явився

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство "Вінницяобленерго" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до Закритого акціонерного товариства науково-виробнича фірма "Елекомс" про стягнення 24507,86 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 13.01.2015 року порушено провадження у справі № 902/12/15 з призначенням судового засідання на 05.02.2015 року.

Ухвалою суду від 05.02.2015 року розгляд справи було відкладено на 11.03.2015 року, з об'єктивних причин.

При цьому, 05.02.2014 року від позивача надійшла заява № 14-734 про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній зазначає, що сума боргу зменшилась внаслідок сплати відповідачем 6500,00 грн. боргу, тому позивач просить суд стягнути з відповідача 13692,16 грн. сума основного боргу; 1917,48 грн. пені; 215,04 грн. 3% річних; 1432,58 грн. інфляційне.

З огляду на права, надані позивачеві ст.22 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), заява представника позивача про зменшення позовних вимог судом прийнята як така, що не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб.

В судове засідання 10.03.2015 року з'явився представник позивача, яким підтримано заяву № 14-1494 про зменшення розміру позовних вимог, яка була подана 10.03.2015 року, в якій останній зазначає, що сума боргу зменшилась внаслідок сплати відповідачем 8500,00 грн. боргу, тому позивач просить суд стягнути з відповідача 7668,96 грн. сума основного боргу; 2315,72 грн. пені; 242,54 грн. 3% річних; 3142,27 грн. інфляційні втрати (підтверджується виписками банку).

З огляду на права, надані позивачеві ст.22 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), заява представника позивача про зменшення позовних вимог судом прийнята як така, що не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб.

При цьому, варто зазначити, що пунктом 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" №01-8/482 від 13.08.2008 року роз'яснено, що в разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Факт зменшення ціни позову обов'язково відображається господарським судом в описовій частині рішення зі справи. При цьому будь-які підстави для припинення провадження у справі в частині зменшення позовних вимог у господарського суду відсутні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлений, про що свідчить поштове повідомлення копія якого міститься в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши в сукупності надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку суд встановив наступне.

23.06.2014 р. між позивачем - Публічним акціонерним товариством "Вінницяобленерго" (в договорі - "Власник") та відповідачем - Закритим акціонерним товариством науково - виробнича фірма "Елекомс" (в договорі - "Користувач") було укладено договір про використання опор повітряних ліній електропередач № 1182.

Відповідно по п. 1.1. Договору Власник надає право на використання опор повітряних ліній електропередач ПЛ-0,4-10кВ на території м. Вінниця (СО Вінницькі ЕМ) для розміщення на них обладнання Користувача (надалі - Послуги), а Користувач зобов'язується оплатити такі послуги в розмірі, у строки та згідно порядку, що встановлені цим договором.

План - схема розміщення обладнання на опорах повітряних ліній електропередач ПЛ-0,4-10кВ; населений пункт, вулиця, диспетчерська назва опор, номери задіяних опор їх кількість та довжина підвісу визначаються у додатках №2 та №3, які є невід'ємними частинами Договору.

Під обладнанням, у Договорі, слід розуміти: телекомунікаційне та/або силове обладнання (кабелі, кріплення, муфти), та/або рекламні щити, що плануються бути розміщеними на опорах повітряних ліній електропередач ПЛ-0,4-10кВ, що належать Власнику.

Згідно п. 3.2. Договору вартість послуг за використання опор повітряних ліній електропередач ПЛ-0,4-10кВ для розміщення на них обладнання, становить на місяць 4179,60 грн., у т.ч. ПДВ 696,60 грн., згідно додатку №4, який є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 3.4. Договору, розрахунки по Договору, здійснюються щомісячно, шляхом перерахування Користувачем грошових коштів на поточний рахунок Власника, в розмірі, що вказаний у п. 3.2. цього Договору, не пізніше 20 (двадцятого) числа місяця, що передує розрахунковому, за який здійснюється оплата.

Відповідно до п. 4.1. Договору Сторони несуть відповідальність за повне та/або часткове невиконання, неналежне виконання своїх зобов'язань за цим Договором у порядку, визначеному чинним законодавством України.

В п. 4.2. Договору Сторони передбачили, що у випадку недотримання термінів розрахунків Користувачем, передбачених п. 3.4. даного Договору, Користувач сплачує Власнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день від суми невиконаного грошового зобов'язання, що діяла на період виникнення заборгованості.

Даний Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін, і діє до 31.12.2014 р., а в частині здійснення взаєморозрахунків до їх повного виконання Сторонами (п.7.2. Договору).

Згідно Акта обстеження сумісного підвісу обладнання ЗАТ НВФ "Елекомс" на опорах повітряних ліній електропередач ПЛ-0,4-10кВ СО "Вінницькі міські ЕМ" станом на 01.06.2014р., який є Додатком № 2 до договору про використання опор повітряних ліній електропередач № 1182 від 23.06.2014р. - загальна кількість опор складає 240 шт., а довжина підвісу - 9,334 км.

Позивач свої зобов'язання взяті в Договорі виконав в повному обсязі, надав відповідачу послуги, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2014 року, 29.08.2014 року, 30.09.2014 року, 31.10.2014 року.

Позивачем відповідачу було виставлено рахунки на оплату, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідач, в порушення умов Договору, не здійснив своєчасної та повної оплати за отримані послуги.

Відповідачем було здійснено часткові проплати боргу в розмірі 4000,00 грн., що стверджується платіжними дорученнями та випискою банку, копії яких наявні в матеріалах справи.

Позивач відповідачу направив претензію № 14-6942 від 14.10.2014 р. з вимогою сплатити заборгованість, проте відповідач відповіді не надав.

Разом з тим, після подання позову до суду відповідачем були здійснені часткові проплати боргу.

Враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог від 10.03.2015 року, борг відповідача становить - 7668,96 грн. сума основного боргу; 2315,72 грн. пені; 242,54 грн. 3% річних; 3142,27 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи викладені обставини суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст договору укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг, регулювання яких здійснюється в главі 63 "Послуги. Загальні положення", ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що останні є достатніми для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 7668,96 грн. сума основного боргу. Крім суми основного боргу позивачем було заявлено до стягнення 2315,72 грн. пені; 242,54 грн. 3% річних; 3142,27 грн. інфляційних втрат.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, здійснивши перерахунок пені (система "Ліга-Закон") приходить до висновку, що позов в даній частині підлягає задоволенню.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат відповідно до норм чинного законодавства, прийшов до висновку про правильність нарахування, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає покладенню на відповідача

Керуючись викладеним, ст.4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 75, 82 - 84, 115, 116 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з закритого акціонерного товариства науково-виробнича фірма "Елекомс"( вул. К. Маркса,8, м. Вінниця, 21034; ) на користь публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (вул. Першого Травня,2, м. Вінниця, 21050, ) 7668,96 грн. сума основного боргу; 2315,72 грн. пені; 242,54 грн. 3% річних; 3142,27 грн. інфляційних втрат; 1827,00 грн. судових витрат.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати відповідачу.

Повне рішення складено 13 березня 2015 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу ( вул. К. Маркса,8, м. Вінниця, 21034)