ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" березня 2015 р.Справа № 5023/3916/12 вх. № 3916/12

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

при секретарі судового засідання Мазуренко А.О.

За участю:

ліквідатора - Погоріла О.І.,

представника ТОВ "ОТП Факторинг Україна" - Вельковський С.В., дов. від 11.09.2014 р.

представника банкрута ОСОБА_3,дов. від 14.11.2013 р.

розглянувши заяву ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про визнання недійсним аукціону та договору купівлі-продажу майна

По справі за заявою ФОП ОСОБА_4 м. Харків

до ФОП ОСОБА_4, м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду від 09.10.2012 р. визнано ФОП ОСОБА_4 банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Погорілу О.І.

До суду надійшла заява ТОВ ОТП "Факторинг Україна" (вх. № 24630 від 17.07.2014 р.), в якій банк просить суд визнати недійсним результат аукціону, проведеного ТБ "Всеукраїнський торгівельний центр" 25.12.2012 р. за протоколом проведення аукціону №1 з продажу автомобіля HONDA Jazz, 2007 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнати недійсним договір купівлі продажу, укладеного за результатом проведеного аукціону.

У п. 81 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про банкрутство" від 18 грудня 2009 року N 15 судам надано роз'яснення, що розгляд господарським судом заяв про визнання угод недійсними має здійснюватися з дотриманням загальних засад господарського судочинства, передбачених ГПК, з обов'язковим залученням до розгляду заяви в судовому засіданні осіб, прав та обов'язків яких стосується ця угода.

Розглянувши надану заяву, суд призначив її до розгляду в судовому засіданні 31.07.2014 р. із залучення до участі у справі ТБ "Всеукраїнський торгівельний центр" та ОСОБА_5 оскільки судове рішення за результатами розгляду заяви може вплинути на права та обов`язки зазначених осіб.

В судовому засіданні 31.07.2014 р. представник ТОВ ОТП "Факторинг Україна" в обгрунтування своєї заяви зазначила, що аукціон з реалізації заставного майна -автомобіля HONDA Jazz, 2007 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснений з порушенням вимог Закону України "Про заставу", ЦК України, закону про приватизацію та закону про банкрутство.

Ліквідатор заперечувала проти даної заяви, зазначила, що позовні заяви розглядаються в позовному провадженні та окрім того заявником не направлено копію заяви банкруту, що є підставою для її повернення.

В дане судове засідання ТБ "Всеукраїнський торгівельний центр" та ОСОБА_5 не з"явилися, відзивів на заяву банку не надали.

Враховуючи нез"явлення учасників процесу та необхідність отримання витребуваних документів, суд відклав розгляд заяви на 16.09.2014 р.

В судовому засіданні представник ТОВ ОТП "Факторинг Україна" зазначив, що підставою для визнання аукціону недійсним вважає наступне: включення заставного майна до ліквідаційної маси, що суперечить вимогами закону, занижена оцінка, реалізація заставного майна без згоди заставодержателя, проведення аукціону лише з одним учасником, продаж майно банкрута на аукціону оформлено не договором купівлі-продажу, як передбачено законом, а договором комісії, відсутність публікацій про переможця аукціону.

Ліквідатор надала відзив на заяву, в якому заперечувала з усіх наведених заявником фактів.

Представник ТОВ ОТП "Факторинг Україна" зазначив, що не отримував від ліквідатора копію її відзиву.

В дане судове засідання ТБ "Всеукраїнський торгівельний центр" та ОСОБА_5 не з"явилися, відзивів на заяву банку не надали.

Заслухавши учасників процесу, враховуючи необхідність отримання додаткових документів, суд відклав розгляд заяви ТОВ ОТП "Факторинг Україна" на 30.10.2014 р.

Проте, судове засідання 30.10.2014 р. не відбулося у зв"язку з направлення справи до вищих інстанцій для розгляду апеляційних та касаційних скарг.

Враховуючи повернення справи з касаційної інстанції, суд призначив заяву ТОВ ОТП "Факторинг Україна" до розгляду в судовому засіданні 04.03.2015 р.

В судовому засіданні 04.03.2015 р. ліквідатор надала доповнення до відзиву, в яких повністю заперечувала проти заяви банку з підстав, визначених у них та просила суд відмовити від її задоволення.

Представник ТОВ ОТП "Факторинг Україна" наполягав на задоволенні заяви.

В дане судове засідання ТБ "Всеукраїнський торгівельний центр" та ОСОБА_5 знов не з"явилися, відзивів на заяву банку не надали.

Відповідно поштових повідомлень про вручення ТБ "Всеукраїнський торгівельний центр" був належним чином повідомлений про дати слухання заяви, проте жодного разу її представник не з"явивлся на виклик суду та не надав відповідного відзиву.

Направлені на адресу покупця спірного майна ОСОБА_5 процесуальні документи неодноразово поверталися до суду з відміткою "закінчення терміну зберігання".

У п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року N 18 господарським судам України надані роз'яснення, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, та оскільки явка в судове засідання згідно зі статтею 22 Господарського процесуального кодексу України - це право, а не обов'язок сторін, справа може розглядатися без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши учасників процесу, розглянувши заяву ТОВ ОТП "Факторинг Україна", дослідивши додані до заяви документи та матеріали справи, суд зазначає наступне.

В обгрунтування своєї заяви ТОВ ОТП "Факторинг Україна" вказує на те, що наявність лише однієї пропозиції щодо придбання майна виключає можливість проведення аукціону, що відсутня публікація інформації про переможця аукціону, що відсутній договір купівлі-продажу заставного майна, що заставне майно не підлягає включенню до ліквідаційної маси, що ціна заставного майна не відповідає ринковій вартості та що ліквідатор не погодив ціну продажу заставного майна із заставодержателем.

Відповідно до ч.1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України далі - (ГПК України), підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

При цьому, враховуючи особливості процедури банкрутства, визначені нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон), господарський суд вирішує у межах розгляду справи про банкрутство спори, безпосередньо пов'язані із здійсненням провадження в такій справі, в тому числі про визнання недійсними укладених боржником угод, з підстав визначених, зокрема нормами ст. ст. 17, 23, 25 вище зазначеним законом про банкрутство, а також з підстав, передбачених нормами цивільного законодавства.

Частиною 3 статті 5 Закону встановлено, що провадження у справах про банкрутство окремих категорій суб'єктів підприємницької діяльності регулюється з урахуванням особливостей, передбачених розділом VI цього Закону.

Згідно з ч.7 ст. 48 Закону, у разі необхідності постійного управління нерухомим майном або цінним рухомим майном громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, господарський суд призначає для цієї мети ліквідатора та визначає розмір його винагороди. У цьому разі продаж майна громадянина-підприємця здійснюється ліквідатором.

Відповідно до ст. 1 Закону, ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Згідно з ч.1 ст. 25 Закону, ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом, а також здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною 7 статті 48 Закону, , в редакції закону, що діяв на час відкриття ліквідаційної процедури, передбачено, що продажу підлягає все майно громадянина-підприємця - банкрута, за винятком майна, що не включається до складу ліквідаційної маси згідно з цим Законом.

Згідно ч.1 ст.26 Закону, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що майно банкрута, що є предметом застави, включається до ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Відповідно до абз. 2 ст. 49 Закону, вимоги кредиторів за зобов'язаннями, забезпеченими заставою майна громадянина-підприємця задовольняються у третю чергу.

Відповідно до статті 25 Закону, ліквідатором боржника проведено інвентаризацію майнових активів банкрута, за результатами якої ліквідатором включено до ліквідаційної маси зареєстрований за боржником на праві власності автомобіль HONDA JAZZ,2007 р.в., НОМЕР_1, який знаходився в заставі у ПАТ "Марфін Банк" відповідно договору застави автотранспортного засобу № PCL-701/961/2007 від 09.11.2007 р., укладеного в забезпечення виконання боржником кредитного договору № CL-701/961/2007 від 09.11.2007 р..

Відповідно ч. 4 п. 4 ст. 3-1 Закону, арбітражний керуючий має право залучати для забезпечення виконання своїх повноважень на договірних засадах інших осіб та спеціалізовані організації з оплатою їх діяльності за рахунок боржника, якщо інше не встановлено цим Законом чи угодою з кредиторами.

Відповідно до ст. 29 Закону, майно, на яке звертається стягнення у ліквідаційній процедурі, оцінюється арбітражним керуючим у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. У разі продажу майна на аукціоні вартість майна, що визначається шляхом його оцінки, є початковою вартістю. Для здійснення оцінки майна арбітражний керуючий має право залучати на підставі договору суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання з оплатою їх послуг за рахунок коштів, одержаних від виробничої діяльності боржника, визнаного банкрутом, або реалізації його майна, якщо інше не встановлено комітетом кредиторів.

В даній справі комітет кредиторів не формувався, оскільки процедура банкрутства здійснюється на підставі ст.ст.47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", які не вимагають його створювання та відповідних клопотань від кредиторів не надходило.

Ліквідатором у відповідності до ст. 29 Закону була проведена оцінка виявленого ліквідатором майна банкрута. Згідно з Договором № 16/10/12/06 про проведення оцінки майна, який 16.10.2012 р. було укладено між ліквідатором та суб'єктом оціночної діяльності ПП "Агентство оцінки майна та землі" (сертифікат №9400/10 суб'єкта оціночної діяльності ФДМ України від 05.03.2010 р.) та Акта виконаних робіт з оцінки від 19.10.2012 р., було проведено оцінку вартості автомобіля HONDA JAZZ,2007 р.в., НОМЕР_1 та складено висновок про вартість майна, відповідно до якого станом на 19.10.2012 р. його вартість складала 13000,0 грн.

Відповідно до статті 30 Закону , в редакції, що діяла станом на момент продажу майна, після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. Ліквідатор забезпечує через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна. Порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна погоджуються з комітетом кредиторів. При цьому продаж майна підприємств-банкрутів, заснованих на державній власності, здійснюється з урахуванням вимог Закону України "Про приватизацію державного майна" та інших нормативно-правових актів з питань приватизації. У разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)"

29.11.2012 р. між ліквідатором та Товарною біржею "Всеукраїнський торгівельний центр" укладено Угоду № б/н на організацію та проведення аукціону по реалізації вказаного автомобіля.

Во Всеукраїнському інформаційному виданні "Товарообіг та аукціони" № 27 від 04.12.2012 р. було надруковано оголошення про проведення 25.12.2012 р. аукціону з продажу майна банкрута.

Відповідно до Протоколу № 1 проведення аукціону від 24.12.2012 р., в аукціоні приймав участь ОСОБА_5, який і став переможцем аукціону щодо продажу спірного майна за ціною 13000,00 грн.

Відповідно до частини 10 статті 30 Закону, продаж майна банкрута оформляється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем відповідно до законів України.

25.12.2012 р. між ліквідатором та переможцем ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу автомобіля HONDA JAZZ,2007 р.в., НОМЕР_1 та 15.01.2013 р. складно акт приймання-передачі транспортного засобу.

04.07.2013 р. грошові кошти від реалізації вказаного автомобіля поступили на ліквідаційний рахунок.

Твердження заявника щодо неможливості проведення аукціону у випадку наявність лише однієї пропозиції щодо придбання майна спростовується пунктом 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію), в якому зазначено, що у разі якщо на аукціон з продажу об'єкта малої приватизації надійшла заява від одного покупця, зазначений об'єкт може бути проданий безпосередньо такому покупцеві за запропонованою ним ціною, але не нижче початкової ціни.

Щодо ствердження банку про відсутність публікації інформації про переможця аукціону, то суд зазначає, що Положення про порядок офіційного оприлюднення відомостей про справу про банкрутство, в якому зазначено, що офіційному оприлюдненню підлягає, в тому числі, повідомлення про результат аукціону з продажу майна банкрута, затверджено Пленумом ВГСУ № 16 від 17.12.2013 р. та набрало чинності 17.12.2013 р., тобто після реалізації майна банкрута.

Щодо неузгодження оцінки майна із заставодержателем, то суд зазначає, що дана справа порушена за ст.ст. 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що діяла у редакції 1999р. та була чинною на час продажу майна банкрута та виникнення спірних правовідносин та частина 5 ст.3-1 Закону в цієї редакції не містило обов'язку ліквідатора узгоджувати (погоджувати) оцінку майна, умови продажу, час та місце продажу нерухомого майна банкрута з заставним кредитором. Майно в процедурі банкрутства реалізовується з відкритих торгів за найбільшою вартістю, яку запропонують учасники торгів.

Такий висновок наведений у Постанові Верховного суду України від 26.06.2013 р. у справі №6-58цс13.

Щодо ствердження банку про заниження ліквідатором вартості заставного майна, то суд зазначає, що статтею 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено право осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна замовити рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Так, рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Проте, матеріали справи не містять доказів звернення банку з вимогою про здійснення рецензії висновку про оцінку або його оскарження у іншому порядку, передбаченому чинним законодавством.

Окрім цього, слід зазначити, що банком не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростували визначену оцінкою від 19.10.2012 р. вартість спірного майна.

Посилання заявника на ч.7 ст. 47 Закону в частині не включення до ліквідаційної маси майна, яке перебуває в заставі за підставами, не пов'язаними із здійсненням підприємницької діяльності, суд вважає також безпідставними виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно з законом не може бути звернено стягнення.

Відповідно до статей 47, 48 Закону одночасно з прийняттям заяви про порушення справи про банкрутство громадянина-підприємця господарський суд накладає арешт на майно громадянина-підприємця, за винятком майна, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України не може бути звернено стягнення.

Згідно з додатком до Закону України "Про виконавче провадження" із змінами та доповненнями в редакції від 21.04.1999р. за № 606 визначено перелік видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення. Відповідно до цього додатку рухоме майно фізичної особи не входить до переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення.

Тобто, з часу прийняття судом постанови про визнання боржника банкрутом продажу у ліквідаційній процедурі підлягає все майно громадянина-підприємця, за винятком майна, що не включається до складу ліквідаційної маси і продаж цього майна громадянина-підприємця здійснюється саме ліквідатором.

Відповідно до частини 7 ст. 47 Закону, у разі визнання громадянина-підприємця банкрутом до складу ліквідаційної маси не включається майно громадянина-підприємця, на яке згідно з чинним законодавством України не може бути звернено стягнення, та майно, яке перебуває у заставі за підставами, не пов'язаними із здійсненням такою особою підприємницької діяльності.

Проте, відповідна норма цієї частини була внесена на підставі Закону № 3795-VI від 22.09.2011р., та набрала чинності у відповідності до вимог чинного законодавства, з дати опублікування - 16.10.2011р. У частині 1 прикінцевих положень вказаного закону зазначено, що дія цього закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Таким чином, оскільки кредитний договір № CL-701/961/2007 укладений між боржником та банком 09.11.2007 р., тобто до набрання чинності цієї редакції ч. 7 ст. 47 вказаного закону, суд вважає дії ліквідатора по включенню заставного майна банкрута до ліквідаційної маси обґрунтованими та правомірними.

Крім того, суд відхиляє доводи заявника, викладені у його заяві стосовно наявності правових підстав для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна банкрута, оскільки майно, яке є предметом іпотеки було відчужено без згоди іпотекодержателя виходячи з наступного.

Умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів установлює Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, визначеному цим Законом.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, яка була чинною на час реалізації майна банкрута) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника (пункт 6 частини першої статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, яка була чинною на час винесення постанови).

При цьому згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, яка була чинною на час реалізації майна банкрута) не передбачено.

Така правова позиція була висловлена у Постанові Верховного Суду України від 26 червня 2013 р. у справі № 6-58 цс 13.

Щодо наявності в матеріалах справи договору комісії, то ліквідатор зазначила про помилкове його долучення до матеріалів справи та просила суд його не враховувати.

Отже, при організації та проведенні аукціону з продажу майна банкрута були дотримані вимоги Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, тобто, дії осіб, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Статтею 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" встановлено, що аукціон, конкурс може бути припинено і об'єкт знімається з торгів, конкурсного відбору на вимогу будь-кого з його учасників або органу приватизації у випадках, коли: не виконано вимог щодо змісту інформації, передбаченої ст. 15 цього Закону, та терміну її опублікування; об'єкт включено до відповідного переліку об'єктів, що підлягають приватизації, з порушенням чинного законодавства; покупець не визнається як такий згідно з законодавством про приватизацію; істотно порушувались інші правила оголошення та проведення аукціону, конкурсу, передбачені цим Законом. Зазначені порушення можуть бути підставою для визнання судом недійсними угод, укладених на аукціоні, конкурсі.

Відповідно до ч.10 ст.30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" продаж майна банкрута оформляється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем відповідно до Законів України.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Відповідно до п.7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст.655 ЦК України за оговором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Як вбачається із наданого до матеріалів справи договору купівлі-продажі спірного майна, сторонами (а саме: ліквідатором та покупцем спірного майна досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, а також ліквідатором отримано грошові кошти за реалізований товар.

Суд вважає, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" не доведено належними доказами, що викладені в заяві про визнання недійсним аукціону з реалізації автомобіля, та визнання недійсним договору купівлі -продажу обставини є підставою для визнання аукціону та договору купівлі-продажу, укладеного ліквідатором в межах ліквідаційної процедури, недійсним.

З огляду на те, що заставний кредитор не надав суду доказів, які б підтверджували, що аукціон з продажу майна банкрута було проведено з порушеннями законодавства та той факт, що договір купівлі-продажу майна банкрута суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, суд вважає, що відсутні будь-які правові підстави для задоволення заяви про визнання недійсним аукціону та укладеного за його результатами договору купівлі-продажу.

Керуючись ст.86 ГПК України, ст.ст. 22-32, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"

УХВАЛИВ:

Відмовити ТОВ ОТП "Факторинг Україна" в задоволенні його заяви (вх. № 24630 від 17.07.2014 р.)

Ухвали направити ліквідатору, кредиторам, банкруту, ТБ "Всеукраїнський торгівельний центр", ОСОБА_5

Суддя Усатий В.О.