ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015 р. Справа№ 914/198/15

За позовом: Львівського комунального підприємства «Житловик-С», м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Унція», м. Львів,

про стягнення 53' 683,05 грн.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Кубара А.

Представники:

від позивача: Хомяк І.Я.,

від відповідача: не з'явився.

На розгляд господарського суду Львівським комунальним підприємством «Житловик-С» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Унція» про стягнення 53' 683,05 грн.

Ухвалою суду від 23.01.2015 р. порушено провадження у справі, яку призначено до розгляду на 09.02.2015 р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

У судовому засіданні 17.03.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем не здійснено повної оплати за отримані послуги з постачання теплової енергії, внаслідок чого станом на 01.10.2014 р. виникла заборгованість у сумі 53' 683,05 грн.

У судові засідання 09.02.2015 р., 23.02.2015 р., 10.03.2015 р. та 17.03.2015 р. відповідач не з'явився. Подав заперечення на позовну заяву, у якому проти існування заборгованості не заперечив, однак просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності на підставі ст.257, 267 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

25.03.1998р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Унція» та Управлінням комунального майна м. Львова було укладено договір №2082 оренди нежитлових приміщень, відповідно до умов якого орендарю передано в оренду нежитлове приміщення загальною площею 338,4 м2, яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул.Тернопільська, 9. Зазначене приміщення розташоване у будинку, який перебував на балансі та обслуговуванні ЛКП «Новий Львів».

04.10.2002 р. між Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» та Львівським комунальним підприємством «Новий Львів» було укладено договір про постачання теплової енергії №3568А. У додатку №1 до договору «ТзОВ «Унція» визначена як один із споживачів теплової енергії у гарячій воді.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №37 від 22.01.2013 р. житлові будинки, які перебували на балансі ЛКП «Новий Львів», передані на баланс ЛКП «Житловик-С».

Додатком до рішення виконкому від 22.01.2013 р. №37 затверджено перелік житлових будинків, що передаються з балансу ЛКП «Новий Львів» на баланс ЛКП «Житловик-С», в який входить будинок на вул. Тернопільській, 9 у м. Львові.

У Акті приймання-передачі заборгованості від 12.04.2013 р. від ЛКП «Новий Львів» до ЛКП «Житловик-С» зазначено, що заборгованість ТзОВ «Унція» з центрального опалення становить 53' 683,05 грн.

Станом на дату прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідачем не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між сторонами виникли взаємні права та обов'язки на підставі наданих послуг з теплопостачання.

Згідно ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 6 ст. 19 ЗУ "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п. 40 Правил користування теплової енергії, споживач теплової енергії зобов'язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Як убачається з матеріалів справи відповідачем здійснювалося споживання послуг з теплопостачання, однак повністю не були оплачені.

Проте, відповідачем заявлено про застосування позовної давності при вирішенні спору.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність відповідно до вимог ст.257 цього ж кодексу встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності, відповідно до ч.1.ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач послуги з теплопостачання отримав, проте вчасно перед ЛКП «Новий Львів» не розрахувався. Враховуючи ту обставину, що заборгованість, яка є предметом стягнення, виникла ще у 2010 р., ЛКП «Новий Львів» до суду про стягнення заборгованості з відповідача до моменту передачі заборгованості позивачу не звертався, суд відмовляє у задоволення позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності, оскільки позивачем (ЛПК «Житловик-С») не обґрунтовано поважність причин його пропуску.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

У силу вимог ст.49 ГПК України судовий збір залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст.11, 256, 257, 261, 262, 267 Цивільного кодексу України та ст.ст. 3, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 17.03.2015р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст складений та підписаний 19.03.2015 р.

Суддя Яворський Б.І.