Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" березня 2015 р. Справа № 906/79/14.

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді: Кудряшової Ю.В.

розглянув заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню по справі за позовом: Прокурора м. Житомира в інтересах держави

До: 1) Житомирської міської ради (м. Житомир)

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Житомир)

про визнання незаконним та скасування п.1 в частині п.п. 15, 16 додатку 1 до рішення Житомирської міської ради №528 від 18.04.2013, визнання недійсним договорів купівлі - продажу, повернення приміщень.

Присутні:

- від відповідача-1: не з'явився1;

- від відповідача-2(заявника): не з'явився;

- прокурор: Рудченко М.М., службове посвідчення №031534 від 23.01.2015 року .

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 03.04.2014 року визнано незаконним та скасовано п.1 в частині п.п. 15, 16 додатку 1 до рішення Житомирської міської ради № 528 від 18.04.2013 "Про перелік об'єктів комунальної власності міста Житомира, що підлягають та не підлягають приватизації в 2013 році" в частині затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Житомира, що підлягають приватизації в 2013 році, до якого включено об'єкти нерухомості за адресою АДРЕСА_1. Також визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 24 кв. м. від 31.07.2013 зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №8074. Крім цього визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 9 кв. м. від 09.12.2013 зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №6780/165.

Згідно вищезазначеного рішення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, 10005, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 необхідно повернути приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_3 загальною площею 24 кв. м. вартістю 73370,40грн. та приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_3 загальною площею 9 кв. м. вартістю 27528,00грн до комунальної власності територіальної громади м. Житомира.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.06.2014 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 на рішення господарського суду Житомирської області від 03.04.14 р. у справі № 906/79/14 задоволено. Апеляційну скаргу Житомирської міської ради на рішення господарського суду Житомирської області від 03.04.14 р. у справі № 906/79/14 задоволено. Рішення господарського суду Житомирської області від 03.04.14 р. у справі № 906/79/14 скасовано. Прийнято нове рішення. В задоволенні позовних вимог прокурора м.Житомира відмовити. Пункт 9 резолютивної частини рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.08.2014 року касаційну скаргу першого заступника прокурора Рівненської області задоволено. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04 червня 2014 року у справі за №906/79/14 скасовано, залишено в силі рішення Господарського суду Житомирської області від 03 квітня 2014 року.

Стягнуто з Житомирської міської ради (10014, майдан ім. С.П. Корольова, 4/2, м. Житомир, ідентифікаційний код 04053625) 930,79 грн. витрат зі сплати судового збору та з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (10005, АДРЕСА_2. ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 930,79 грн. витрат зі сплати судового збору на користь державного бюджету України (отримувач коштів УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у м.Києві, МФО 820019, рахунок отримувача 0007, код класифікації доходів бюджету 22030004, символ звітності банку 254)

Доручено Господарському суду Житомирської області видати відповідні накази.

28.08.2014 року на примусове виконання рішення господарського суду Житомирської області від "03" квітня 2014 р. та постанови Вищого господарського суду України від "06" серпня 2014 р. у справі № 906/79/14 видано накази.

20.02.2015 до суду надійшла заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, згідно якої заявник просить визнати таким, що не підлягають виконанню накази господарського суду Житомирської області №906/79/14 від 28.08.2014 про повернення нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 9 та 24 кв. м, вартістю 73370,40 грн. та 27528,00 грн. до комунальної власності територіальної громади м. Житомира.

Згідно з розпорядженням в.о. керівника апарату господарського суду Житомирської області від 20.02.2015 №16/2015 проведено автоматичний розподіл зазначеної заяви у справі № 906/79/14, яку розподілено судді Кудряшовій Ю.В.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 23.02.2015 року заяву ФОП ОСОБА_1 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача-2 (заявника) в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Прокурор в судовому засіданні покладався на розсуд суду при вирішенні даної заяви.

В заяві ФОП ОСОБА_1 просить визнати таким, що не підлягає виконанню накази господарського суду Житомирської області №906/79/14 від 28.08.2014, виданих на підставі рішення господарського суду Житомирської області від 03.04.2014 про повернення нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 9 і 24 кв. м, вартістю 73370,40 грн. та 27528,00 грн. до комунальної власності територіальної громади м. Житомир.

Як підставу своїх вимог заявниця зазначає, що державний виконавець вимагає звільнення даних приміщень загальною площею 24 кв. м та 9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, але це є перевищення повноважень або невірне тлумачення рішення суду та судових наказів по рішенню.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, дане право підтверджується відповідними правовстановлюючими документами.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації.

Також відповідач-2 вважає, що формально набула право власності на дані приміщення в момент підписання договорів купівлі-продажу, що були предметом спору в суді, але право власності у неї так і не виникло на приміщення 9 кв. м. так як їй було відмовлено в державній реєстрації такого права, оскільки по даному приміщенню в реєстрі інший власник, а саме територіальна громада м. Житомира.

03.04.2014 року рішенням господарського суду Житомирської області по справі №906/79/14 позов прокурора задоволено, та визнано договори купівлі-продажу даних приміщень недійсними, тим самим прокурор своїми діями, а суд своїм рішенням повернув приміщення у комунальну власність територіальної громади м. Житомира, а відповідач-2 (заявник) автоматично позбулась права власності.

Отже, на думку заявника, рішення суду виконано в повному об'ємі і видавати судовий наказ в цій частині було не обов'язковим, а державним виконавцем відкривати виконавче провадження, так як вимоги виконані, а приміщення повернуто у власність територіальної громади.

Крім того, право власності у відповідача-2 (заявника) на приміщення в 9 кв. м. так і не виникло, а 24 кв. м. знаходиться у власності іншої особи. Тож ФОП ОСОБА_1 стверджує, якби договори купівлі-продажу були б дійсними, вона не має змоги повернути дані приміщення у власність територіальної громади м. Житомира, так як на 9 кв. м. право власності у неї і не виникло, а приміщення площею 24 кв. м. перебуває у власності у іншої особи.

Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковим до виконання на всій території України.

Оскільки рішення господарського суду Житомирської області від 03.04.14 у даній справі набуло законної сили з дня винесення Рівненським апеляційним господарським судом постанови від 04.06.2014, ОСОБА_1 мала достатній термін для його виконання, шляхом підписання між відповідачами актів приймання-передачі приміщень за адресою АДРЕСА_3.

Той факт, на який посилається заявниця в заяві, що у неї не виникло права власності на приміщення 9 кв.м. у зв'язку з відмовою у держреєстрації такого права, не унеможливлює повернення приміщення шляхом підписання акту приймання - передачі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника, господарський суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 117 ГПК України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково визначені частиною четвертою статті 117 ГПК, а саме:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В пункті 3.3 листа Вищого господарського суду від 20.04.2006, № 01-8/908 "Про Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо примусового проникнення до житла, виїмки та вилучення документів виконавчого провадження" зазначено, що частина четверта статті 117 ГПК містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті, якщо його видано помилково, або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Наведений перелік підстав є вичерпним.

Матеріали справи, досліджені судом, не містять доказів наявності жодної з цих підстав, в тому числі і інших підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, передбачених частиною четвертою статті 117 ГПК України.

Отже, обов'язок боржника виконати рішення господарського суду виник з моменту винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Щодо тієї обставини, що приміщення площею 24 кв. м. перебуває у власності у іншої особи, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься копія витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 2 а.с. 232-233), з якого вбачається, що власником зазначеної нерухомості є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №144156 від 31.12.2013 року.

Тому господарський суд черговий раз зазначає, що боржником (заявником) продано приміщення по АДРЕСА_4, яке не можливо ідентифікувати як те саме приміщення, що було передано боржнику Територіальною громадою міста Житомир на підставі договору купівлі-продажу приміщення №8074 від 31.07.2013 року (який визнаний недійсним рішенням господарського суду від 03.04.2014 року), оскільки номера будинків в даному випадку не співпадають (в спірному договорі АДРЕСА_1, у витягу АДРЕСА_4).

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

З огляду на зазначене, наведені у заяві доводи Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не можуть бути підставою для задоволення заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з чим у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 86, 117 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про визнання такими, що не підлягають виконанню наказів господарського суду Житомирської області №906/79/14 від 28.08.2014 про повернення нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 9 та 24 кв. м, вартістю 73370,40 грн. та 27528,00 грн. до комунальної власності територіальної громади м. Житомира.

Суддя Кудряшова Ю.В.

Друк:

1 - в справу

2,3 - відповідачам (рек. з повід.)

4 - прокурору