ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р. Справа № 911/243/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «БГ Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торг Арт»

про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину

Суддя Кошик А.Ю.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Завойко Д.І. - дов. № 2 від 02.03.2015 року;

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «БГ Банк» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торг Арт» про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвалою суду від 28.01.2015 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 17.02.2015 року. Справу прийнято Господарським судом Київської області на підставі ст.. 16 Господарського процесуального кодексу України за місцезнаходженням спірного майна.

У судовому засіданні 17.02.2015 року розгляд справи було відкладено у зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача.

Відповідач в судове засідання на 03.03.2015 року повторно не з'явився. Про причин неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані сторонами докази та пояснення, судом встановлено наступне.

14 листопада 2014 року між Позивачем - ПАТ «БГ БАНК» та Відповідачем - ТОВ «ТОРГ АРТ», був укладений Договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки (надалі - Договір). Даний договір був посвідчений Третьою особою - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1026.

Відповідно до пп. 1.1. та 1.2. вказаного Договору Позивач продав (передав у власність) ТОВ «ТОРГ АРТ» земельну ділянку площею 7,2597 га, кадастровий номер :05:028:0008, розташовану за адресою: Київська область, Макарівський район, Бишівська, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, а ТОВ «ТОРГ АРТ» зобов'язався сплатити на користь ПАТ «БГ БАНК» 940 857,12 грн. дев'ятсот сорок тисяч вісімсот п'ятдесят сім гривень 12 копійок) протягом місяця з дня укладення сторонами цього Договору.

Зі сторони ПАТ «БГ БАНК» Договір підписано заступником Голови Правління Дратвером В.І.

Станом на дату подання позовної заяви обумовлену ціну продажу ТОВ «ТОРГ АРТ» не сплатило, грошові кошти ПАТ «БГ БАНК» не отримані.

Припис абз. 1 ч. 3 ст. 92 Цивільного Кодексу України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень.

Як вбачається з Договору, зі сторони ПАТ «БГ БАНК» Договір підписано заступником Голови Правління Дратвером В.І., зі сторони ТОВ «ТОРГ АРТ» - директором Григоряном А.А.

Укладаючи Договір, як зазначено в преамбулі Договору, заступник Голови Правління Дратвер В.І. діяв на підставі Статуту ПАТ «БГ БАНК» (надалі - Статут) та Протоколу засідання Правління ПАТ «БГ БАНК» (позачергове) № 142/б від 03 листопада 2014 року.

Жодним положенням Статуту або Положенням про Правління ПАТ «БГ БАНК» не передбачено того, що заступники Голови Правління ПАТ «БГ БАНК» діють від імені Банку без довіреності.

Таким чином, з огляду на те, що Договір містить умову про підписання його особою, яка діє на підставі Статуту, який встановлює повноваження заступника Голови Правління Дратвера В.І., наведене свідчить про обізнаність ТОВ «ТОРГ АРТ» з положеннями Статуту в частині, яка стосується відповідних повноважень осіб, які діють або діяли від імені ПАТ «БГ БАНК» на момент укладання Договору, який укладено між Публічним акціонерним товариством «БГ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГ АРТ».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.11.2014 року за № 131 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БГ БАНК», з 28.11.2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «БГ БАНК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «БГ БАНК» призначено Новікову Марію Миколаївну.

Приписами ч.1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р. № 4452-VI, передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

30 грудня 2014 року, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «БГ БАНК» Новіковою Марією Миколаївною прийнято рішення, відповідно до якого Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14 листопада 2014 року, який укладено між Публічним акціонерним товариством «БГ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГ АРТ» визнано нікчемним.

09 січня 2015 року Третій особі - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Войнарській І.А. було направлено цінним листом з описом вкладення повідомлення від 09.01.2015 р. за вих. № 15-33 про нікчемність Договору від 14.11.2014 року, про що свідчать відповідні докази відправлення.

09 січня 2015 року Відповідачу - ТОВ «ТОРГ АРТ» було направлено поштою цінним листом з описом вкладення повідомлення від 09.01.2015 р. за вих. № 15-32 про нікчемність Договору від 14.11.2014 року. Відповідно до п. 2.1. договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.2014 року, укладеного між позивачем і відповідачем, продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється за 940857,12 (дев'ятсот сорок тисяч вісімсот п'ятдесят сім гривень 12 копійок).

Згідно з пунктом 2.4. даного Договору, відповідно до звіту про оцінку земельної ділянки, складеного ФОП Грінчук А.П. (посвідчення про підвищення кваліфікації АК № 01126 від 23.02.2013, оціночна вартість земельної ділянки, вказаної в цьому договорі, станом на 14.11.2014 року, становить 2639200 (два мільйони шістсот тридцять дев'ять тисяч двісті гривень).

Таким чином, судом встановлено, що продаж земельної ділянки, яка є предметом оскаржуваного договору фактично був вчинений сторонами за ціною, яка більше, ніж на двадцять відсотків відрізняється від її оціночної вартості. У зв'язку з цим суд погоджується з рішенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ногвікової М.М. від 30.12.2014 року в частині визнання оскаржуваного договору нікчемним.

Згідно з приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших. У зв'язку з цим господарським судам слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону . Необхідно з урахуванням приписів статті 215 ЦК України та статті 207 ГК України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом, і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, частина перша статті 227, частина перша статті 229, частина перша статті 230, частина перша статті 232 ЦК України, частина перша статті 207 ГК України). За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним. Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову. Сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови (навіть якщо суд не визнавав його недійсним).

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Наслідком недійсності вказаного нікчемного Договору буде повернення в натурі Відповідачем у власність Позивача предмета нікчемного Договору, а саме - земельної ділянки площею 7,2597 га, кадастровий номер :05:028:0008, розташованої за адресою: Київська область, Макарівський район, Бишівська сільська рада, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до п. 2.16. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», судове рішення про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи про витребування майна з чужого незаконного володіння особи, за якою зареєстровано право власності на майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає такій реєстрації, за позивачем (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Таким чином, враховуючи застосування судом наслідків недійсного правочину у вигляді витребування спірного майна на користь позивача та з метою забезпечення права позивача на здійснення державної реєстрації права власності позивача на спірне майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вимога позивача про визнання права власності на земельну ділянку площею 7,2597 га, кадастровий номер :05:028:0008, розташовану за адресою: Київська область, Макарівський район, Бишівська сільська рада, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, підлягає задоволенню.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що п. 4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 року визначено, що у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільнена від сплати судового збору.

Таким чином, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позов подано уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка звільнена від сплати судового збору, сплата судового збору покладається на відповідача, що складає 52784 грн. з вимоги майнового характеру виходячи з оціночної вартості спірної земельної ділянки та 1218 грн. з вимоги немайнового характеру (про визнання договору недійсним).

На підставі викладеного, відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в доход бюджету в загальній сумі 54002 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «БГ БАНК» (код 20717958) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГ АРТ» (код 39335958), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською Іриною Анатоліївною і зареєстрований в реєстрі за № 1026.

3. Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1026 шляхом повернення в натурі у в власність Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК» () предмета нікчемного Договору - земельної ділянки площею 7,2597 га, кадастровий номер :05:028:0008, розташованої за адресою: Київська область, Макарівський район, Бишівська сільська рада, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

4. Визнати за Публічним акціонерним товариством «БГ БАНК» () право власності на земельну ділянку площею 7,2597 га, кадастровий номер :05:028:0008, розташованої за адресою: Київська область, Макарівський район, Бишівська сільська рада, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

5. Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГ АРТ» (10002, м. Житомир, вул. Бальзаківська, 2/52, оф.4, 39335958) в доход Державного бюджету України 54002 грн. судового збору.

Суддя А.Ю.Кошик

дата підписання 11.03.15 р.