ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2015 р. Справа № 917/230/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Істоміна О.А. , суддя Тарасова І. В.,

при секретарі Зізіній Ю.О.,

за участю представників сторін:

прокурора - Комісара О.О. (посв.№009651 від 15.10.2012р.),

1-го відповідача - не з'явився,

2-го відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокурора м.Кременчука (вх.№1354П/3) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.02.2015 року по справі №917/230/15

за позовом В.о.прокурора м.Кременчука в інтересах держави

до 1.Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, м.Кременчук, Полтавська обл.,

2. Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8 Кременчуцької міської ради Полтавської області, м.Кременчук, Полтавська обл.

третя особа - ФОП ОСОБА_1, м.Кременчук,

про визнання недійсним окремого положення рішення, визнання договору оренди індивідуально визначеного майна недійсним та зобов'язання звільнити його з поверненням власнику, -

ВСТАНОВИЛА:

В.о. прокурора м.Кременчука звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просив визнати недійсним п.1.1 рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1208 від 07.12.2012р. «Про надання згоди на продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука». Визнати недійсним договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука від 21.12.2012. Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 звільнити нежитлове приміщення площею 65,5 кв.м, вартістю 13585 грн. та повернути Кременчуцькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №8 Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.02.2015 року (суддя Киричук О.А.) позовні матеріали повернуто позивачу.

Прокурор з ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.02.2015 у справі №917/230/15. Справу передати на розгляд до господарського суду Полтавської області.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали порушено ч.1 ст.63 ГПК України. Зокрема, зазначає, що у тексті позовної заяви зазначено повноваження прокурора при здійсненні представництва інтересів держави в суді, що позов заявлено в.о. прокурора м.Кременчука з метою захисту інтересів держави, а саме: прав дітей, які захищає держава, а також через відсутність органу, який міг би представляти ці інтереси в суді.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.02.2015р. по справі №917/230/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження та її розгляд призначено на 12.03.2015р. о 12:00 год. в складі колегії суддів: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Барбашова С.В., суддя Тарасова І.В.

Розпорядженням секретаря третьої судової палати від 11.03.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Барбашової С.В. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Істоміна О.А., суддя Тарасова І.В.

Прокурор у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

У судове засідання 12.03.2015р. представники відповідачів та третьої особи не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.02.2015р. про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами в господарському судочинстві" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, 1-й та 2-й відповідачі та третя особа - ФОП ОСОБА_1 не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні і їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора, заслухавши у судовому засіданні прокурора, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до статті 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 09.02.2015 року підставами для повернення позовної заяви позивача є недодержання прокурором при подачі позовної заяви вимог п.1 ст.63 ГПК України, а саме - позовна заява за вх.№256/15 від 06.02.2015р. не містить відомостей щодо позивача за даним позовом.

Відповідно до п.1 ст.63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права ї підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно з положеннями ст.121 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави у випадках, визначених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону України "Про прокуратуру" предметом нагляду прокурора за додержанням і застосуванням законів є відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про прокуратуру" при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатися до суду із заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Статтею 36-1 Закону України "Про прокуратуру" визначено підстави представництва прокурором інтересів держави, а саме: наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві (абз. 3 п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 N 7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам").

Відповідно до ч.2 ст.21 ГПК позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу

Згідно з частиною другою статті 29 ГПК у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах громадянина зазначений орган чи громадянин набуває статусу позивача, а в разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача і як такий зазначається у позовній заяві (абз. 8 п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 N 7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам").

В позові в.о. прокурора не зазначено, в чому полягає порушення саме інтересів держави, не обґрунтовано необхідність їх захисту та не вказано орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, а у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду - не зазначено про це в позовній заяві.

Так, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносин.

Таким чином, подаючи позов прокурор зобов'язаний не лише чітко визначити сферу закріплених законодавством України державних інтересів, які підлягають захисту, він повинен визначити, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави та обґрунтувати необхідність їх захисту. А лише просте зазначення прокурором у позові про факт порушення господарюючими суб'єктами норм права (без доведення обставин порушення інтересів держави) не може свідчити про належне виконання покладеного на нього обов'язку.

Прокурор в позові зазначає, що підставою представництва в суді інтересів держави є порушення прав дітей, які захищає і гарантує держава, у зв'язку з тим, що договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука від 21.12.2012р., укладений на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, укладено всупереч вимогам законодавства.

Однак, на думку колегії суддів, прокурор, наполягаючи на захисті інтересів держави, мав визначити, але не визначив відповідний орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

В позові зазначено, що в.о.прокурора м.Кременчука звертається до суду з позовом (при цьому у вступній частині позову не зазначаючи позивача), до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8 Кременчуцької міської ради Полтавської області, третя особа - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 про визнання недійсними рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, укладених на підставі вказаного рішення.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказані положення Основного Закону стосуються і прокурора, зокрема, в частині дотримання порядку звернення з позовами до суду.

Згідно з п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.63 ГПК України, оскільки прокурором при подачі позовної заяви не додержано вимог п.1 ст.63 ГПК України.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що, звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним договору оренди індивідуально визначного майна, укладеного між Кременчуцькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №8 Кременчуцької міської ради Полтавської області та ФОП ОСОБА_1, а також про зобов'язання ФОП ОСОБА_1 звільнити та повернути приміщення, прокурор визначив правовий статус останнього, як третя особа, не врахувавши вимог ст.21, 26, 27 ГПК України.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при винесенні ухвали господарський суд Полтавської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства, через що його ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

У відповідності до ст.63 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.02.2015 року по справі №917/230/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16.03.2015р.

Головуючий суддя Горбачова Л.П.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Тарасова І. В.