РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015Справа №910/1394/15-г

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Інтеркредитбанк"

до Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Національний депозитарій України"

про стягнення 665,00 грн.

за участю представників:

від позивача:не з'явився
від відповідача:не з'явився
від третьої особи:Панчугін Д.О.- представник за довіреністю № 2716/09 від 26.12.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Інтеркредитбанк" (далі - ПАТ "Інтеркредитбанк") в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію до Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" (далі - ПАТ "Розрахунковий центр") про стягнення 665,00 грн

В обґрунтування позову ПАТ "Інтеркредитбанк" зазначає, що у порушення умов договору про обслуговування емісії цінних паперів № Е1201/11 від 29.07.2011 р., укладеного між сторонами, відповідач надав позивачу послуги щодо відкриття та ведення рахунку в цінних паперах у меншому розмірі, ніж оплачено останнім.

У позові Публічне акціонерне товариство "Інтеркредитбанк" просить суд стягнути з відповідача авансовий платіж у сумі 665,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.02.2015 р. залучено до розгляду у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Приватне акціонерне товариство "Національний депозитарій України".

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без участі свого представника.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, через канцелярію суду подав відзив, в якому зазначив, що у нього відсутній обов'язок з повернення позивачу невикористаної частини авансового платежу, оскільки третя особа - ПАТ "Національний депозитарій України" відповідно до абз. 2 п. 13 Закону України "Про депозитарну систему України" є правонаступником його прав і обов'язків за договором про обслуговування емісії цінних паперів № Е1201/11 від 29.07.2011 р., а відтак у відповідача немає обов'язку повертати сплачені позивачем кошти.

Представник третьої особи - Приватне акціонерне товариство "Національний депозитарій України" вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

29.07.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "Інтеркредитбанк" (емітент) та Приватним акціонерним товариством «Всеукраїнський депозитарій цінних паперів», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" (депозитарій) був укладений договір про обслуговування емісії цінних паперів № Е1201/11, відповідно до умов якого емітент доручає, а депозитарій зобов'язується надавати емітенту послуги щодо відкриття та ведення рахунку в цінних паперах емітента, обслуговування операцій емітента щодо розміщення цінних паперів, бездокументарної форми існування та обслуговування операцій емітента щодо випущених ним цінних паперів та внутрішніх документів депозитарію (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору депозитарій зобов'язаний, зокрема, прийняти на зберігання оформлений глобальний сертифікат (тимчасовий глобальний сертифікат) випуску цінних паперів позивача; здійснювати їх зберігання та обліковувати цінні папери, що оформлені глобальним сертифікатом; здійснювати ведення рахунку у цінних паперах позивача шляхом виконання операцій, згідно з порядком, у термін, що обумовлені регламентом депозитарію, якщо здійснення цих операцій не суперечить чинному законодавству України

Відповідно до п. 2.3.6 договору емітент зобов'язаний оплачувати послуги відповідача згідно з розцінками, умовами та строками, передбаченими цим договором та тарифами відповідача.

Згідно з п.п. 3.2, 3.3 договору емітент оплачує послуги депозитарію по цьому договору на умовах попередньої оплати авансом на 2 місяці. Період не може бути меншим ніж два місяці. Оплата послуг депозитарію здійснюється на підставі рахунків та актів-рахунків.

Відповідно до п. 7.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 1 року. Якщо жодна із сторін за 10 робочих днів до закінчення строку дії цього договору письмово не повідомила про свою відмову, він вважається продовженим на кожен наступний рік. За будь-яких умов дія цього договору не може бути припинена за умови наявності на зберіганні в депозитарії глобального сертифіката/тимчасового глобального сертифіката випуску цінних паперів емітента.

У судовому засіданні встановлено, що на виконання умов вказаного договору № Е1201/11 від 29.07.2011 р. позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти (авансовий платіж) за період з січня 2013 р. по серпень 2014 р. у загальній сумі 7 310,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, платіжними дорученнями та меморіальними ордерами за вказаний період.

Відповідач зі свого боку за вказаний період надав позивачу послуги щодо обслуговування випуску цінних паперів у загальній сумі 6 645,00 грн., про що свідчать, акти-рахунки підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Як встановлено судом, згідно з рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 1188 від 09.07.2013 р. "Щодо погодження плану- графіка передачі цінних паперів на депозитарне обслуговування до ПАТ "Національний депозитарій України", 28.08.2013 р. цінні папери позивача були передані на депозитарне обслуговування до ПАТ "Національний депозитарій України".

Таким чином, після передачі цінних паперів на обслуговування до ПАТ "Національний депозитарій України", відповідач не надавав послуги позивачу за договором обслуговування, у зв'язку з чим у ПАТ "Розрахунковий центр" залишилась переплата у сумі 665,00 грн.

01.07.2014 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою № 23/1290 від 30.01.2014 р. про повернення залишку авансу у сумі 665,00 грн., сплаченого на виконання договору № Е1201/11 від 29.07.2011 р.

Листом № 1433 від 18.11.2014 р. відповідач відмовив ПАТ "Інтеркредитбанк" у задоволенні цієї вимоги, посилаючись на п. 13 розділу VI Закону України "Про депозитарну систему України".

Позивач вважає, що відповідач безпідставно утримує у себе грошові кошти у сумі 665,00 грн., сплачені ПАТ "Інтеркредитбанк" у якості авансового платежу за договором № Е1201/11 від 29.07.2011 р. за серпень 2013 р., та просить стягнути їх з відповідача у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" державне регулювання ринку цінних паперів здійснює Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку.

Відповідно до п. 5 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про депозитарну систему України" зобов'язано Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку розробити та затвердити протягом шести місяців з дня опублікування цього Закону, зокрема, порядок передачі цінних паперів на депозитарне обслуговування до Центрального депозитарію цінних паперів.

Пунктом 13 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про депозитарну систему України" визначено, що депозитаріям цінних паперів протягом року з дня опублікування цього Закону, з урахуванням вимог Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, зобов'язано забезпечити передання всіх глобальних сертифікатів на зберігання Національному депозитарію України.

Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку відповідно до Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" та на виконання пунктів 5 та 13 розділу VI Закону України "Про депозитарну систему України" прийнято рішення "Про затвердження Порядку передачі цінних паперів на депозитарне обслуговування до Центрального депозитарію цінних паперів" від 26.03.2013 р. № 430.

Відповідно до п. 9 вказаного рішення від 26.03.2013 р. № 430 ПАТ "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" має забезпечити передачу, а ПАТ "Національний депозитарій України" - приймання цінних паперів усіх випусків, які обслуговуються у ПАТ "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках".

Як встановлено судом, на виконання п. 13 розділу VI Закону України "Про депозитарну систему України" та рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 430 від 26.03.2013 р., відповідач передав, а ПАТ "Національний депозитарій України" прийняло глобальні сертифікати, тимчасові глобальні сертифікати випусків цінних паперів, свідоцтва про знерухомлення іменних цінних паперів, сертифікати цінних паперів на пред'явника та документи позивача - емітента, про що складений відповідний акт приймання-передавання від 28.08.2013 року № 10169.

Відповідно до абз. 2 п. 13 розділу VI Закону України "Про депозитарну систему України" з дня передачі глобального сертифіката на зберігання Національному депозитарію України останній вважається правонаступником прав та обов'язків інших депозитаріїв за договорами про обслуговування емісії цінних паперів, укладеними між емітентами та депозитаріями.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 7 ст. 180 Господарського кодексу України, встановлено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Враховуючи те, що ПАТ "Розрахунковий центр" передало, а ПАТ "Національний депозитарій України" прийняло глобальні сертифікати та документи позивача - емітента, що були об'єктом надання депозитарних послуг за договором про обслуговування емісії цінних паперів № Е1201/11 від 29.07.2011 р., то господарські зобов'язання сторін, що виникли на підставі вказаного договору, припинились з 28.08.2013 р., що вбачається з плану - графіку № 7 передачі цінних паперів на депозитарне обслуговування від ПАТ "Розрахунковий центр" до ПАТ "Національний депозитарій України".

Тож, приймаючи до уваги, що зобов'язання сторін за вказаним договором припинились, і позивачем була здійснена переплата за послуги з обслуговування в сумі 665,00 грн., які не були надані, як це передбачено договором № Е1201/11 від 29.07.2011 р., суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов'язок повернути вказані кошти, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи відповідача стосовно відсутності у нього обов'язку з повернення позивачу невикористаної частини авансового платежу, оскільки такий обов'язок виник у ПАТ "Національний депозитарій України", суд не приймає.

Відповідно до п. 13 розділу VI Закону України "Про депозитарну систему України" до центрального депозитарію (від відповідача - ПАТ "Розрахунковий центр" до ПАТ "Національний депозитарій України") переходить обов'язок надавати емітентам депозитарні послуги починаючи з дня, наступного за днем передачі глобального сертифікату випуску. Обов'язок надавати послуги емітенту нерозривно пов'язаний з правом центрального депозитарію стягувати плату за надані емітенту послуги у розмірі, встановленому тарифами центрального депозитарію.

У свою чергу, у емітента є право отримувати відповідні послуги від центрального депозитарію, починаючи з дня, наступного за днем передачі глобального сертифікату випуску, та обов'язок оплатити надані центральним депозитарієм послуги відповідно до встановлених центральним депозитарієм тарифів.

Оскільки відповідач не надав емітенту депозитарні послуги на суму авансового платежу - 665,00 грн., то у емітента виникає право майнової вимоги до відповідача на вказану суму.

Таким чином, Розрахунковим центром були помилково ототожнені поняття прав та обов'язків за договором про обслуговування емісії цінних паперів (обов'язок надавати депозитарні послуги починаючи з дня, наступного за днем передачі глобального сертифікату випуску, та право вимагати у емітента сплатити за надані ПАТ "Національний депозитарій України" послуги відповідно до встановлених ним тарифів) та боргів (невиконаних зобов'язань), що виникли на підставі договору № Е1201/11 від 29.07.2011 р., укладеного між Розрахунковим центром та ПАТ "Інтеркредитбанк" до моменту передачі глобального сертифікату випуску та продовжують існувати після передачі глобального сертифікату випуску до центрального депозитарію.

Також, як вбачається з матеріалів справи, грошові кошти у розмірі авансового платежу, щодо яких виник спір, ПАТ "Національний депозитарій України" не отримував, а підписаний Розрахунковим центром та ПАТ "Інтеркредитбанк" акт звіряння розрахунків є підтвердження того, що у Розрахункового центру існує заборгованість за неповернутим авансовим платежем у сумі 665,00 грн.

Оскільки доказів повернення авансового платежу у сумі 665,00 грн. суду не надано, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вказаної заборгованості підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про суму судового збору, суд приймає до уваги, положення п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якого уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Частиною 3 ст. 49 ГПК України передбачено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 вищевказаного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 р. станом на 01.01.2015 р. мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218,00 грн.

Отже, сума судового збору за поданий позивачем позов складає 1 827,00 грн. (не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати).

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Інтеркредитбанк" в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію до Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках", за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" про стягнення 665,00 грн задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" (04107, м. Київ, вул. Тропініна, 7-Г, ідентифікаційний код 35917889) на користь Публічного акціонерного товариства "Інтеркредитбанк" (49055, м. Дніпропетровськ, вул. Титова, буд. 36, ідентифікаційний код 37731532) авансовий платіж у сумі 665 (шістсот шістдесят п'ять) грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" (04107, м. Київ, вул. Тропініна, 7-Г, ідентифікаційний код 35917889) до Державного бюджету України 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 16 березня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 18 березня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна