ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Справа № 908/474/15-г

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників:

позивач - не з'явився;

відповідач - Лозовицький М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1419 З/1-35) на ухвалу господарського суду Запорізької області від 26 січня 2015 року по справі №908/474/15-г

за позовом Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго", м. Запоріжжя

про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26 січня 2015 року по справі (суддя Корсун В.Л.) матеріали позовної заяви Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області направлено за виключною підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області.

Позивач з ухвалою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати.

Також просить відновити строк на подання апеляційної скарги.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" від 12.08.2014 р. за №1632-VII змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних, зокрема, господарським судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням голови Вищого господарського суду України №28-р від 02.09.2014 р. визначено, що розгляд господарських справ, які підлягають перегляду в апеляційному порядку Донецьким апеляційним господарським судом здійснюється Харківським апеляційним господарським судом.

У судове засідання позивач не з'явився, повноважного представника до суду не направив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Перший відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Відповідач відзиву на скаргу не надав. У судовому засіданні зазначив, що вважає ухвалу такою, що винесена без порушень норм процесуального права, а скаргу - такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи належне повідомлення учасників процесу про час та місце засідання суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності позивача за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Ухвалою від 26.01.2015 року господарський суд Запорізької області, керуючись статтями 13, 15, 16 Господарського процесуального кодексу України, зазначивши, що підсудність справ визначається за предметними і територіальним ознаками, а також те, що справи у спорах розглядаються за місцезнаходженням об'єктів земельних відносин, передав матеріли позовної заяви за виключною підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області.

При винесенні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд виходив з того, що спір за заявленими вимогами Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області повинен бути розглянутий за встановленою виключною підсудністю у господарському суді Дніпропетровської області, тобто, за місцезнаходженням спірної земельної ділянки.

Отже, суд попередньої інстанції дійшов висновку про те, що вказана справа не підсудна даному господарському суду і на підставі ст. 17 ГПК України підлягає розгляду господарським судом Дніпропетровської області.

Проте, з висновками суду першої інстанції щодо передачі матеріалів справи за підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області, колегія суддів не може погодитись та вважає ухвалу незаконною і винесеною з порушенням норм процесуального законодавства.

Відповідно до статей 13, 15 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ.

Статтею 15 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Отже, вказана норма дозволяє позивачу обрати суд за місцезнаходженням відповідача.

Порядок розмежування компетенції стосовно розгляду справ між окремими господарськими судами визначено у статтях 15-17 Господарського процесуального кодексу України.

З позовної заяви вбачається, що Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області було проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства, якою встановлено, що ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" здійснює свою діяльність з виробництва теплової та електричної енергії і для цієї мети самовільно, без правовстановлюючих документів використовує земельні ділянки загальною площею 3,3953 га по вул. Роторній у м. Дніпропетровськ під розміщення трубопроводів гідрозоловиділення, в порушення вимог природоохоронного законодавства.

Законодавчо встановлено, що такі спори розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Окрім того, як уже зазначалось вище, частина 3 статті 15 Господарського процесуального кодексу України надає право позивачу обрати суд за місцезнаходженням відповідача.

Оскільки Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області у позовній заяві визначила у якості відповідача ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" (місцезнаходження: 69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, 20), то користуючись правом, передбаченим ч. 3. ст. 15 Господарського процесуального кодексу України, позивач на власний розсуд звернувся із позовом до суду за місцезнаходженням відповідача, який знаходиться у м. Запоріжжя що відноситься до територіальної підсудності господарського суду Запорізької області.

Як зазначає позивач у скарзі, суд першої інстанції в ухвалі дійшов висновку про необхідність направлення позову за встановленою виключною підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області з огляду на те, що спірна земельна ділянка знаходиться у м. Дніпропетровськ по вул. Роторній.

Згідно ч. 8 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням об'єктів земельних відносин.

В п. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Однак, такі висновки суду суперечать діючого законодавства, оскільки предмет спору не стосується володіння, користування і розпорядження землею, а стосується відшкодування шкоди.

Крім того, не віднесеність предмету спору до земельних відносин висвітлюється в порушенні саме норм природоохоронного законодавства, а не земельного законодавства.

А саме, позивач просить суд стягнути з відповідача шкоду за порушення саме законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об'єктів, пов'язаних з історико-культурною спадщиною.

Тобто, законодавство про охорону навколишнього природного середовищ не стосується земельних відносин.

Отже, колегія суддів вважає, що господарський суд передчасно - до постановлення судового рішення по даній справи встановив обставини, які можуть бути вирішені лише за результатами розгляду справи по суті.

Приписами Господарського процесуального кодексу України встановлені єдині правила визначення підсудності тієї чи іншої справи, тому суд, розглядаючи справу, має право оцінювати та визначати дотримання цих правил позивачем або недотримання.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У свою чергу, позивач, користуючись наданим законом правом вибору підсудності у відповідності до вимог чинного законодавства, звернувся із позовом до суду за місцезнаходженням відповідача, тобто дотримав встановлені правила підсудності.

З огляду на ці приписи законодавчих актів, колегія суддів дійшла висновку, що господарським судом Запорізької області при винесенні ухвали допущено порушення норм процесуального права щодо виключної підсудності справи, в зв'язку з чим зазначена ухвала підлягає скасуванню, а справа - передачі на розгляд до господарського суду Запорізької області, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 2 статті 103, пунктом 4 статті 104, статтею 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 26 січня 2015 року по справі №908/474/15-г скасувати.

Передати матеріали справи №908/474/15-г на розгляд до господарського суду Запорізької області.

Повний текст постанови по справі складено 20.03.2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.