ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2015 р. Справа № 922/4910/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - Грєнков І.В. - дов. № 08-11/4838/2-14 від 29.12.2014р.,

третіх осіб - не з'явились,

відповідача - Шитель С.О. - дов. б/н від 26.11.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №817Х/1-9) на рішення господарського суду Харківської області від 15.01.2015 р. у справі № 922/4910/14,

за позовом Харківської міської ради, м. Харків,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, м. Харків; 2) Індустріальна об'єднана Державна податкова інспекція м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка", м. Харків,

про стягнення коштів в розмірі 136086,10 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Харківська міська рада, м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка", м. Харків, про стягнення доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, в розмірі 136086,10 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2015 р. (суддя Аюпова Р.М.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 15.01.2015р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

Відповідач, ТОВ "Ніка", відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду Харківської області від 15.01.2015 р. - залишити без змін. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у чіткій відповідності з нормами чинного законодавства.

Третя особа, Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, в судове засідання не з'явилась, 13.03.2015р. від неї надійшло клопотання, в якому просить розглянути апеляційну скаргу за відсутності її представника за наявними в матеріалах справи документами у зв'язку з неможливістю прийняття участі у вказаному судовому засіданні.

Третя особа, Індустріальна об'єднана Державна податкова інспекція м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, відзиву на апеляційну скаргу не надала, в судове засідання не з'явилась та про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 05.02.2015р. (а.с. 145).

Враховуючи те, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представників третіх осіб за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 23.06.2014 № 23325516 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка" (відповідач) є власником нежитлових приміщень 2-го поверху № 22-37, 1/2 частини приміщень спільного користування № 1, 2, 3, 15, 21 в літ. "Б-2" загальною площею 371,1 м2, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 15 на підставі договору купівлі - продажу від 17.09.2012р. № 2064 та нежитлових приміщень підвалу № 1-14, 1-го поверху № 4-20, 11а, /4 частини приміщень спільного користування № 1, 2, З, 15, 21 в літ. "Б-2" площею 472,3 м2 на підставі договору купівлі - продажу від 24.05.2006р. № 352.

Рішенням Харківської міської ради від 20.11.2013р. № 1321/13 TOB "Ніка" надано в оренду строком до 01.11.2018р. земельну ділянку, що належить територіальній громаді м. Харкова (кадастровий номер :07:006:0095), за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0,2195 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "Б-2" (офіс) по вул. Танкопія, 15 (Фрунзенський район).

Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 02.07.2014р. № 23695526 свідчить, що за TOB "Ніка" 26.06.2014 р. зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 0,2195 га по вул. Танкопія, 15 у м. Харкові на підставі договору оренди землі, укладеного між Харківською міською радою та TOB "Ніка" 25.04.2014 р., за вказаною адресою для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "Б-2" (офіс) строком до 01.11.2018 р.

19.07.2014р. головним спеціалістом відділу контролю за використанням земель Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради було здійснено заходи самоврядного контролю за додержанням вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована по вул. Танкопія, 15 у місті Харкові.

Під час проведення вказаних заходів було встановлено, що відповідач використовує земельну ділянку площею 0,0469 га по вул. Танкопія, 15 у м. Харкові для експлуатації нежитлової будівлі та в період з 01.10.2012р. по 31.05.2014р. речові права відповідача на зазначену земельну ділянку не зареєстровані, останнім не набуто належних прав власності або користування щодо земельної ділянки по вул. Танкопія, 15 у м. Харкові та за зазначений період відповідачем сплачувалась плата за землю не у встановленому законодавчими актами розмірі.

У зв'язку з виявленими обставинами, 21.07.2014р. позивач звернувся до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного Управління Міндоходів у Харківській області з листом № 1643/0/226-14 про надання інформації відносно оплати відповідачем земельного податку за використання спірної земельної ділянки.

12.08.2014р. на вказане звернення Індустріальною ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області було надано відповідь (лист № 4730/9/20-36-15-04-23), що відповідач перебуває на обліку в Індустріальній ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, як платник земельного податку на землю з юридичних осіб з 05.09.2012р. За період з 01.10.2012р. по 31.05.2014р. ТОВ "Ніка" сплачено земельного податку в сумі 414,7 грн.

Позивач вважає, що відповідач безпідставно користувався спірною земельною ділянкою в період з 01.10.2012р. по 31.05.2014р., у зв'язку з чим утворилась сума несплаченої плати за користування земельною ділянкою як отриманий відповідачем дохід від використання безпідставно набутого майна в розмірі 136086,10 грн.

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

В ч. 1, ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Матеріали справи свідчать, що відповідач, отримавши право власності на нежитлові приміщення будівлі літ. "Б-2", які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 15, одночасно отримав право користування земельною ділянкою, на якій зведена ця нежитлова будівля.

Згідно з ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною 3 ст. 123 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вже було зазначено, з травня 2006 року відповідач є власником частини нежитлових приміщень будівлі літ. "Б-2", які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 15, та з метою подальшого укладення договору оренди спірної земельної ділянки, у 2010 році відповідач звернувся до позивача щодо оформлення права користування земельною ділянкою, внаслідок чого рішенням сесії Харківської міської Ради від 22.09.2010 р. № 246/10 відповідач отримав дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування вищезгаданої нежитлової будівлі (швацький цех та кафе).

З вересня ж 2012 року відповідач став власником всієї будівлі, у зв'язку з чим він у 2013 році звернувся до позивача щодо оформлення права користування земельною ділянкою для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (офіс). Внаслідок чого, рішенням сесії Харківської міської Ради від 25.09.2013р. № 1260/13 відповідач отримав дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування вищезгаданої нежитлової будівлі (офіс).

З дотриманням визначених рішенням сесії Харківської міської Ради строків відповідач розробив проект відведення земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 15, отримав всі необхідні погодження проекту та надав його позивачу для затвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Як свідчать матеріали справи, рішенням сесії Харківської міської Ради від 20.11.2013р. № 1321/13 відповідачу було надано у користування земельну ділянку площею 0,2195 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "Б-2" (офіс).

На підставі вказаного рішення сесії, 25.04.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, який 26.06.2014р. було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а земельна ділянка згідно акту приймання-передачі земельної ділянки № 148/14 від 03.07.2014р. передана відповідачу.

Судова колегія повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача доходу, отриманого від безпідставно набутого майна в сумі 136086,10 грн. є необґрунтованим та не є підставою для такого стягнення.

Так, відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з частиною 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Певною мірою проблема розуміння та кваліфікації таких зобов'язань породжується нормою ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України, якою визначене коло вимог, до яких також застосовуються положення глави 83 Цивільного кодексу України (про реституцію, віндикацію, повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи).

У нормах статей 1213 та 1214 Цивільного кодексу України не має санкцій як міри цивільно-правової відповідальності боржника, натомість ними закріплено право та кореспондуючі ним обов'язки сторін зобов'язання з безпідставного збагачення - право потерпілого:

1) на повернення йому безпідставно набутого майна в натурі або відшкодування його вартості;

2) на відшкодування йому доходів від безпідставно набутого майна, які набувач одержав або міг одержати від цього майна з часу, коли дізнався або міг дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що норми глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" та ст. 1212 Цивільного кодексу України, зокрема, можуть бути застосовані тоді, коли дії набувача майна не можуть кваліфікуватися як правопорушення.

Отже, для застосування статей 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України має бути доведено факт протиправності дій відповідача.

З огляду на положення статті 22 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Як зазначено в п. 3.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, шкоди у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди, крім спеціальних норм, повинні брати до уваги загальні положення ст. 22, глави 82 Цивільного кодексу України, частини другої статті 224 Господарського кодексу України. Крім того, для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати, як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини), так і ступінь вини у розумінні ст. 1193 Цивільного кодексу України.

Проте, позивачем не доведено наявність вищевказаних елементів цивільного правопорушення в діях відповідача. Більш того, як зазначив позивач, дії відповідача з набуття земельної ділянки, як наслідок придбання у власність будівлі, не порушують норми права, передбачені чинним законодавством.

Також, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, справляння орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється відповідно до положень розділу ХІІІ Податкового кодексу України, відповідно до п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу, плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до листа Індустріальної ОДПІ м. Харкова від 12.08.2014 р. № 4730/9/20-36-15-04-23, відповідач є платником єдиного податку на землю з юридичних осіб з 05.09.2012р. За період з 01.10.2012р. по 31.05.2014р. ТОВ "Ніка" сплачено земельного податку в сумі 414,7 грн. Отже, відповідач не ухилявся від здійснення плати за фактичне використання спірної земельної ділянки.

Крім того, позивач, приймаючи рішення 27 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 20.11.2013 р. № 1321/13, яким ТОВ "Ніка" надано в оренду земельну ділянку по вул. Танкопія, 15, у м. Харкові, встановив відповідачу 4-х місячний термін для укладення договору оренди земельної ділянки. Тобто, позивач розраховував після спливу зазначеного терміну отримувати доходи у вигляді орендної плати за використання відповідачем земельної ділянки по вул. Танкопія, 15, у м. Харкові, на якій розташована нежитлова будівля літ. "А-2", що належить відповідачу.

Враховуючи викладене та те, що відповідачем здійснено необхідні заходи щодо укладання договору оренди земельної ділянки, а позивач не довів наявність правових підстав для стягнення неотриманого доходу, починаючи з 01.10.2012 р. до моменту укладення договору оренди, оскільки під час складання технічної документації із землеустрою згідно ст. 15 Закону України "Про оренду землі", ще не могло бути безпідставно набутого прибутку, а наявність лише теоретичних припущень щодо можливості отримання прибутку не є підставою для його стягнення, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що позовна вимога про стягнення доходів, отриманих від безпідставно набутого майна (земельної ділянки), є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду повністю погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 15.01.2015 р. у справі № 922/4910/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Харківської області від 15.01.2015 р. у справі № 922/4910/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 18.03.2015р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.