номер провадження справи 18/1/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015 Справа № 908/208/15-г

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Донбас-Термо» (04050, місто Київ, вул. Мельникова, 12)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Донспецмонтаж» (83001, місто Донецьк, вул. Челюскінців, буд. 69-А)

про стягнення 157279,50 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: Шкарупа М.К., довіреність № 12/31/01 від 31.12.2014 року, паспорт серії ВЕ № 631781 від 06.02.2002 року;

від відповідача: не з'явився.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 12.01.2015 року від товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Донбас-Термо» надійшла позовна заява до товариства з обмеженою відповідальністю «Донспецмонтаж» про стягнення 157279,50 грн. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором підряду № 83/12/Ц від 28.09.2012 р. щодо повноти та своєчасності розрахунків за виконані роботи, внаслідок чого виник борг в розмірі 81300,00 грн., враховуючи умови договору та приписи діючого законодавства про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивачем нараховані неустойка в розмірі 67072, 50 грн., інфляційні втрати в розмірі 7804,80 грн. та 3% річних в розмірі 1102,20 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на приписи ст.ст. 15, 16, 525, 526, 610, 611, 612, 624, 625, 629, 854, 886 ЦК України та умови договору підряду № 83/12/Ц від 28.09.2012 р.

Ухвалою суду від 13.01.2015 року порушено провадження у справі № 908/208/15-г, присвоєно справі номер провадження 18/1/15, судове засідання призначене на 05 лютого 2015 р., у зв'язку з неявкою представника відповідача розгляд справи відкладався на 12 березня 2015 р. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі документальними доказами та закінчений 12.03.2015 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На електрону адресу суду 05.03.2015 р. від відповідача надійшла заява (вх. № 06-04/768 від 05.03.2015 р.) відповідно до якої відповідач зазначив, що невиконання зобов'язань за договором виникли внаслідок непередбачуваної ситуації, а саме військових дій в ході проведення антитерористичної операції на території Донецької області. Ведення господарської діяльності в м. Донецьку не видається можливим; банківські установи призупинили фінансові операції на непідконтрольній українській владі території, виникла потенційна загроза життю та здоров'ю працівникам, внаслідок чого ТОВ «Донспецмонтаж» зупинило роботу підприємства. Настання вищевказаних форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) підтверджується Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 р. «Про рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», яким розпочато проведення антитерористичної операції; постановою НБУ від 06.08.2014 р № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій»; наказом № 19/11 від 14.04.2014 р. про зупинення діяльності ТОВ «Донспецмонтаж». У зв'язку із зазначеним просив зменшити розмір штрафних санкцій та відстрочити виконання рішення у справі на один рік.

Представник позивача в судових засіданнях підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити, надав витребувані судом документи. Повідомив суду про зміну місця реєстрації позивача, надав документи на підтвердження вчинення відповідних дій та просив наступне листування здійснювати за новим місцем реєстрації: 04050, місто Київ, вул. Мельникова, 12. Судом зазначену інформацію прийнято до уваги, наступне листування у справі відбуватиметься за новим місцем реєстрації позивача.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, витребувані судом документи не надав, поважності причин невиконання вимог суду та неявки не зазначив.

Представник позивача проти клопотання щодо зменшення розміру штрафних санкцій та відстрочення виконання рішення суду заперечив. Свої заперечення вмотивував наступним: відповідач не вжив жодних дій щодо мирного врегулювання спору; на контакт із представниками позивача не йде, на телефонні дзвінки позивача не відповідає; жодного разу не здійснив хоча б часткової оплати (навіть із простроченням строку); усно або письмово не звертався до позивача з проханням щодо розстрочення або відстрочення виконання зобов'язання за договором.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо» (виконавець, позивач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю «Донспецмонтаж» (замовник, відповідач у справі) 28.09.2012 року уклали договір підряду № 83/12/ц (в подальшому - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець бере на себе зобов'язання з розробки робочого проекту, його погодження та експертизи, постачання, монтажу обладнання пусконалагоджувальних робіт та введення в експлуатацію «Водогрійної модульної дизельної котельні для приготування гарячої води в технологічних цілях» (надалі - обладнання) за адресою: АР Крим, сел. Приозерне, будівельний майданчик цементного заводу «Альтцем».

Відповідно до п. 2.1. договору строки поставки, а також виконання робіт з проектування, монтажу, пусконалагоджувальних робіт «обладнання» здійснюються відповідно до календарного плану (додаток № 3).

Разом з «обладнанням» виконавець передає замовнику наступні супровідні документи: рахунок-фактуру, копію свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ (форма № 5-Р), відповідні товаросупроводжувальні документи, сертифікат (посвідчення) якості (у разі, якщо продукція підлягає сертифікації відповідно до законодавства), акти виконаних робіт (п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору загальна вартість робіт складає 813000,00 грн.

Згідно пункту 3.3 договору, сплата здійснюється поетапно у наступному порядку:

- передоплата в сумі 406500,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 67750,00 грн., протягом трьох календарних днів від дати підписання договору;

- оплата в сумі 325200,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 54166,66 грн., протягом трьох календарних днів з моменту запуску «обладнання» та отримання технічних характеристик;

- оплата в сумі 81300,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 13550,00 грн. протягом трьох календарних днів з моменту введення в експлуатацію «обладнання».

Як свідчать матеріали справи, позивач виконав взяте на себе зобов'язання за договором підряду, про що сторонами погоджено, підписано та скріплено печатками: Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2013 року (котельна) на суму 128167,49 грн.; Акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2013 року (зовнішні електричні мережі) на суму 2376,43 грн.; Акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2013 року (зовнішні мережі) на суму 60280,08 грн.; Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2013 року (пусконалагоджувальні роботи) на суму 18045,60 грн.; Акт передачі змонтованого обладнання від 31.01.2013 р.; Акт № 83/12/ц виконаних робіт від 11 квітня 2014 р. на загальну суму 50400,00 грн., всього на загальну суму 813000,00 грн.

Відповідачем обумовлений договором комплекс робіт прийнятий без зауважень щодо якості, дефектів та недоліків, в акті № 83/12/ц виконаних робіт від 11 квітня 2014 р. зазначено, що виконані роботи задовольняють умовам договору та належним чином оформлені, внаслідок чого в останнього виникло грошове зобов'язання пов'язане з оплатою цих робіт. Так відповідачем виконано перший та другий етапи оплати, однак не виконана оплата вартості виконаних позивачем робіт, передбачена третім етапом.

Позивач 17.06.2014 р. звернувся до відповідача з листом № 06/07/02, яким просив розрахуватись за виконані роботи у повному обсязі.

Відповіді на лист № 06/07/02 від 17.06.2014 р. позивачем не отримано.

Внаслідок порушення відповідачем зобов'язань щодо оплати виконаних робіт на його адресу 03.07.2014 р. надсилалася претензія про сплату заборгованості № 5 від 03.07.2014 р. Претензія залишена відповідачем без відповіді, сума боргу не сплачена.

На час розгляду справи судом заборгованість відповідача складає 81300,00 грн.

Оцінивши надані докази, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 81300,00 грн. основного боргу підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічні приписи містять ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ч. 1 статті 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов'язок щодо своєчасної оплати підрядних робіт у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, судом задовольняється вимога про стягнення із відповідача на користь позивача 81300,00 грн. основного боргу.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1102,20 грн. за період з 15.04.2014 р. по 26.09.2014 р. та суму інфляційних втрат в розмірі 7804,80 грн. за період з квітня 2014 р. по вересень 2014 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат суд визнав виконаним невірно з огляду на допущені арифметичні помилки. Перерахувавши заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати за зазначений позивачем період, суд дійшов висновку, що до стягнення належить 1102,56 грн. 3% річних та 10389,42 грн. інфляційних втрат. Оскільки позивачем заявлені до стягнення менші суми, і це не суперечить інтересам сторін спору, то вимоги про стягнення з відповідача 1102,20 грн. 3% річних за період прострочення з 15.04.2014 р. по 26.09.2014 р. та 7804,80 грн. втрат від інфляції за період прострочення з квітня 2014 р. по вересень 2014 р., суд визнав такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просив стягнути 67072,50 грн. неустойки (пені) за період прострочення з 15.04.2014 р. по 26.09.2014 р.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до п. 7.2 договору передбачена відповідальність у вигляді сплати неустойки за порушення зобов'язань по оплаті другого та третього етапів, згідно пунктів 3.3.2 та 3.3.3 договору, у розмірі 0,5 % від суми несплачених коштів за кожен день прострочення (затримки).

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частина 2 ст. 343 Господарського кодексу України визначає, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Чинне законодавство надає сторонам договору право встановлювати неустойку в договорі та одночасно обмежує розмір неустойки. Позивач, в даному випадку, трактує норми ЦК України та ГК України, як такі що скасовують це обмеження, не враховуючи при цьому положень ст. 343 ГК України.

Враховуючи умови договору та здійснивши системний аналіз норм права, що регулюють відповідальність за неналежне виконання господарських зобов'язань, суд дійшов висновку, що сторонами передбачено відповідальність у вигляді пені як різновиду неустойки, та вона є обмеженою у розмірі і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (постанова ВСУ від 07.11.2011 року у справі 5002-2/5109-2010; постанова ВСУ від 24.10.2011 року у справі 25/187).

Судом перевірено правильність нарахування заявленої до стягнення пені за вказаний спірний період та встановлено, що стягнення підлягає сума в пені в розмірі 7945,13 грн., виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, неустойки, 3% річних, інфляційних втрат відповідач суду не надав, викладені в позові обставини не спростував.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Стосовно заяви відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкції, суд зазначає, що оцінка розрахунку неустойки судом здійснена з урахуванням положень норм чинного законодавства, які регулюють питання щодо бази, розміру та порядку нарахування неустойки у вигляді пені при наявності порушення грошового зобов'язання, про що суд зазначив вище в тексті рішення. В результаті перерахунку сума пені зменшилася майже на 60000,00 грн., що, на переконання суду, не потребує додаткового зменшення.

Заяву відповідача про відстрочення виконання рішення суд відхилив, оскільки не визнав наведені відповідачем обставини виключними та достатньо обґрунтованими для застосування приписів пункту 6 статті 83 ГПК України при прийнятті рішення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Донспецмонтаж» (83001, місто Донецьк, вул. Челюскінців, буд. 69-А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Донбас-Термо» (04050, місто Київ, вул. Мельникова, 12, ) 81300,00 грн. (вісімдесят одну тисячу триста грн. 00 коп.) основного боргу, 7945,13 грн. (сім тисяч дев'ятсот сорок п'ять грн. 13 коп.) неустойки, 1102,20 грн. (одну тисячу сто дві грн. 20 коп.) 3% річних, 7804,80 грн. (сім тисяч вісімсот чотири грн. 80 коп.) інфляційних втрат, 1963,04 грн. (одну тисячу дев'ятсот шістдесят три грн. 04 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В інший частині позову - відмовити.

Суддя В.В. Носівець

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 13 березня 2015 р.