ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 лютого 2015 року Справа № 5021/1506/12

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Стратієнко Л.В.,
суддів:Вовка І.В.,
Грека Б.М.,
Мележик Н.І.,
Черкащенка М.М.,
розглянувши заяву фізичної особи ОСОБА_1
про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду України від 09.12.2014
у справі№ 5021/1506/12
за заявоюголови ліквідаційної комісії товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська ремонтно-будівельна дільниця "Рембуд"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська ремонтно-будівельна дільниця "Рембуд"
провизнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 15.09.2014 у справі №5021/1506/12 заяву ОСОБА_1. від 24.09.2013 про визнання кредиторських вимог в сумі 2 357 169,89 грн. задоволено. Визнано кредиторські вимоги громадянина ОСОБА_1. у сумі 2 357 169,89 грн. та включено їх до четвертої черги реєстру вимог кредиторів.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.10.2014 апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумської ремонтно-будівельної дільниці "Рембуд" залишено без задоволення. Ухвалу господарського суду Сумської області від 15.09.2014 у справі №5021/1506/12 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.12.2014 у справі №5021/1506/12 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська ремонтно-будівельна дільниця "Рембуд" в особі ліквідатора Савочки А.А. задоволено. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.10.2014 та ухвалу господарського суду Сумської області від 15.09.2014 скасовано. Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1. про визнання кредиторських вимог до боржника - товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська ремонтно-будівельна дільниця "Рембуд" в сумі 2 357 169,89 грн. та включенні їх до реєстру вимог кредиторів.

Фізична особа ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 09.12.2014 у справі №5021/1506/12, в якій просить вказану постанову скасувати, а ухвалу господарського суду Сумської області від 15.09.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.10.2014 залишити без змін.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого господарського суду України від 24.01.2012 у справі №12/118-Б-10, від 10.07.2012 у справі №27/68б, мотивовано неоднаковим застосуванням Вищим господарським судом України одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.01.2015 у справі №5021/1506/12 заявнику було надано строк до 16.02.2015 для усунення недоліків, допущених при оформленні заяви про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 09.12.2014.

Заявником усунуто недоліки у встановлений строк.

Згідно з частиною третьою статті 11120 ГПК України у разі якщо заявник усунув недоліки заяви в установлений строк, вона вважається поданою в день первинного її подання до Вищого господарського суду України.

Розпорядженням В.о керівника апарату Вищого господарського суду України призначено повторний автоматичний розподіл заяви про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 09.12.2014 у справі №5021/1506/12 та 09.02.2015 заяву передано судді Стратієнко Л.В.

Розглянувши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, подану у межах строку, передбаченого статтею 11117 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України, враховуючи таке.

Відповідно до пункту 1 статті 11116 ГПК України заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана на підставі неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

У постанові від 09.12.2014 у справі №5021/1506/12, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції скасував рішення судів попередніх інстанцій, прийняв нове рішення, яким відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1. про визнання кредиторських вимог до боржника та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. При цьому, застосовуючи до спірних правовідносин положення статті 1 Закону про банкрутство, та незважаючи на те, що на момент прийняття загальними зборами учасників рішення про припинення діяльності товариства та на момент порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 вже не був засновником (учасником) товариства боржника і не мав корпоративних відносин з боржником, суд касаційної інстанції зазначив, що заявлені ОСОБА_1 грошові вимоги за своєю суттю є такими, що випливають з корпоративних прав та, незважаючи на те, що вони мають грошовий вираз, не є грошовими зобов'язаннями в розумінні Закону про банкрутство.

Водночас у постанові Вищого господарського суду України від 10.07.2012 у справі №27/68б, на яку посилається заявник, суд касаційної інстанції, за подібних правовідносин та однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, дійшов протилежного правового висновку щодо наявності підстав для визнання боржником кредиторських вимог відповідних фізичних осіб та включення їх до загальної суми кредиторської заборгованості, з огляду на те, що на час подачі заяв з вимогами до боржника такі фізичні особи не є учасниками товариства, оскільки вони вибули у встановленому законом порядку зі складу учасників товариства до прийняття рішення про ліквідацію, а є кредиторами з грошовими вимогами, які випливають з норм корпоративного права, а тому вимоги таких кредиторів правомірно визнані боржником та враховані до загальної суми кредиторської заборгованості, яка включена до проміжного ліквідаційного балансу та підлягає задоволенню.

З огляду на викладене колегія суддів визнає, що зі змісту вказаних судових рішень Вищого господарського суду України вбачаються ознаки неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалені різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах, що є підставою для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11114- 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В:

Допустити справу №5021/1506/12 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддя:Л. Стратієнко
Судді:І. Вовк
Б. Грек
Н. Мележик
М. Черкащенко