ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р.Справа № 908/555/15-г

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховою А.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Приватного підприємства "Експериментальний "Тепло-Гермес", м. Кремінна
про стягнення коштів в розмірі 6 946,64 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - Вознюк Є.В., довіреність №14-167 від 11.06.2014р.;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача - Приватного підприємства "Експериментальний "Тепло-Гермес", в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 5 592,90 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача втрати від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 690,41 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 405,91 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 257,43 грн.;

- відшкодувати з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30 січня 2015 року матеріали справи №908/555/15-г було передано за підсудністю до господарського суду Харківської області, в порядку статті 17 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 09.02.2015р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 24.02.2015 р. о 10:15 год.

Ухвалою господарського суду від 24.02.2015р. розгляд справи було відкладено на 10.03.2015р. у зв'язку з неявкою сторін по справі.

У призначеному 10.03.2015р. судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

У призначене 10.03.2015р. судове засідання відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, які повернулися на адресу суду з відміткою про отримання. В попередньому судовому засіданні від відповідача надійшла заява (вх. №7121), в якій просить суд розглянути справу без присутності представника відповідача.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне:

Між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та Приватним підприємством "Експериментальний "Тепло-Гермес" (Покупець) був укладений договір купівлю-продажу природного газу від 28.12.2012р. № 13/3503-ТЕ-20 (надалі - Договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками.

Згідно з пунктом 2.1. договору продавець зобов'язався передати у власність покупцеві з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року газ обсягом до 105,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.).

Відповідно до пункту 2.1.1. Договору обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі - плановий обсяг), можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% (плюс/мінус п'ять відсотків) від узгодженого сторонами в п.2.1. цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу (п 2.1.2).

За умовами п. 3.4. договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати позивачеві підписані та скріплені печатками відповідача та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому визначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути відповідачу та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.5.2. договору, ціна за 1.000 куб.м. газу становить 1.091,00грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1.091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1.309,20 грн.

Пунктом 6.1. договору передбачено порядок розрахунків, які здійснюються покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 11.1. договору він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем отримано січень 2013 року газ на суму 5592,90 грн., що підтверджується прийому-передачі природного газу від 31.01.2013р., складеними у відповідності з п. 3.4. Договору.

Однак, відповідач в порушення умов Договору свої зобов'язання щодо сплати поставленого газу не виконав.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого газу по договору купівлю-продажу природного газу від 28.12.2012р. № 13/3503-ТЕ-20.

В заперечені на позовну заяву відповідач, зазначив, що отриманий газ на суму 5592,90 грн. був використаний для виробництва теплової енергії котельній Червонопопівської ЗОШ, яка знаходилась в оренді відповідача згідно договору оренди від 26.09.2011 року.

Згідно з рішенням тридцять першої сесії Кремінської районної ради від 17.10.2013 року за №31/4 з приватним підприємством "Експериментальний "Тепло-Гермес" розірвані договори оренди котелень Кремінської ЗОШ № 1, 3, 4, Червонопопівської ЗОШ, а також припинено постачання теплової енергії модульними котельними ЗОШ №2 та Кремінської школи-гімназії.

Згідно з рішенням ридцять першої сесії Кремінської районної ради від 17.10.2013 року за №31/9 котельна Червонопопівської ЗОШ передана Комунальному підприємтсву "Креміннатеплокомуненерго".

У зв'язку з чим, згідно ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" Комунальне підприємство "Креміннатеплокомуненерго" є правонаступником боргу в сумі 5592,90 грн. за спожитий газ котельної Червонопопівської ЗОШ.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" у разі якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Відповідно до ч.1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Матеріали справи не містять доказів передачі Комунальному підприємству "Креміннатеплокомуненерго" боргових зобов'язань відповідача з оплати спожитого газу за січень 2013 року.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів оплати отриманого природного газу в повному обсязі до суду не надав, суд дійшов висновку, що позов в частині заявлених до стягнення 5 592,90 грн. основного боргу підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та підлягає задоволенню у повному обсязі.

В силу ч.2 ст.20 ГК України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення з відповідача 405,91 грн. пені , суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду їх нарахування. Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору сторони обумовили, що у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

У відповідності до зазначених норм чинного законодавства та п. 7.2. договору, за порушення строків виконання грошових зобов'язань по договору, позивачем було здійснено нарахування пені за період з 14.02.2013р. по 13.08.2013р., що не перевищує 6-ти місячного строку. Суд перевіривши його обґрунтованість дійшов до висновку, що він є правомірним та сума пені, яка належить до сплати складає 405,91 грн.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення 3% річних у сумі 257,43 грн. та інфляційних витрат у сумі 690,41 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведеної статті випливає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Відповідно до листа №62-97р Верховного суду України від 03 квітня 1997 року, при визначенні періоду розрахунку інфляційних втрат, необхідно враховувати порядок застосування індексів інфляції. Згідно вказаного порядку, період нарахування визначається наступним чином. Якщо прострочка виникла до 16 числа місяця, то розрахунок здійснюється з урахуванням індексу інфляції цього місяця, а якщо прострочка виникла з 16 числа місяця, то розрахунок здійснюється без урахування цього місяця. За аналогією, якщо заборгованість погашена до 16 числа місяця, тоді індекс інфляції цього місяця не враховується, а якщо погашення заборгованості мало місце після 16 числа місяця, тоді враховується.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних у розмірі 257,43 грн., дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з Відповідача у повному обсязі.

Перевіривши періоди нарахування суми інфляційних втрат за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт Закон 9.1.5", суд дійшов висновку про те, що арифметично вірний розмір інфляційних втрат складає 687,93 грн. В частині 2,48 грн. інфляційні збитки нараховані неправомірно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 11, 509, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 627, 629 Цивільного кодексу України , статтями 20, 174, 193, 216, 230, 232 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Експериментальний "Тепло-Гермес" (92900, Луганська обл., Кремінський район, м. Кремінна, вул. Чайковського, буд. 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) основний борг у розмірі 5 592 (п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто двi) грн. 90 коп., інфляційні втрати в розмірі 687 (шiстсот вiсiмдесят сiм) грн. 93 коп., пеню в розмірі 405 (чотириста п'ять) грн. 91 коп., 3% річних у розмірі 257 (двiстi п'ятдесят сiм) грн. 43 коп. та судовий збір у розмірі 1826 (одна тисяча вiсiмсот двадцять шiсть) грн. 40 коп.

В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 2,48 грн. - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.03.2015 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа № 908/555/15-г