номер провадження справи 18/154/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015 справа № 908/6016/14

за позовом приватного підприємства "МАКСИМУМ" (49033, м. Дніпропетровськ, вулиця Гладкова, буд. 47, кв. 137)

до відповідача: приватного підприємства "ВОЙНІКОВ І КО" (71101, Запорізька область, місто Бердянськ, Мелітопольське шосе, буд. 86)

про стягнення 57300,00 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: 29.01.2015 року - не з'явився; 19.02.2015 року Юхименко Ю.Ю., довіреність № 001/14 від 10.11.2014 р., паспорт серія МЕ № 830282 від 23.08.2007 р.; 05.03.2015 р. - не з'явився;

від відповідача: 29.01.2015 р. - не з'явився; 19.02.2015 р. та 05.03.2015 р. Данилова Л.П., довіреність № 13 від 12.01.2015 р., паспорт серія СА № 953377 від 24.02.1999 р.;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Приватним підприємством "МАКСИМУМ" заявлено позовні вимоги про стягнення з приватного підприємства "ВОЙНІКОВ І КО" 57300,00 грн. боргу.

Ухвалою від 23.12.2014 р. порушено провадження у справі № 908/6016/14, присвоєно справі номер провадження 18/154/14, судове засідання призначене на 29.01.2015 року. Розгляд справи відкладався на 19.02.2015 р. та на 05.03.2015 р., строк вирішення спору продовжувався. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними матеріалами та закінчений 05.03.2015 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги вмотивовані наступним: 22 липня 2011 р. ПП «МАКСИМУМ» надіслало до ПП «ВОЙНІКОВ І КО» договір поставки № 51-06-11 від 22 липня 2011 р. Відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 договору ПП «МАКСИМУМ» поставляє на користь ПП «ВОЙНІКОВ І КО» товар в асортименті, а ПП «ВОЙНІКОВ І КО» оплачує товар на умовах 50% передоплати до поставки товару і 50% вартості товару сплачує в день отримання товару. Відповідач 06.07.2011 року здійснив передплату за товар, а позивач в свою чергу 15.07.2011 р. передав товару відповідача, про що свідчать видаткова накладна № 385 від 15 серпня 2011 р., довіреність серії ААГ № 121096 від 14 серпня 2011 р. Остаточного розрахунку відповідач не здійснив, підписаний примірник договору на адресу позивача не повернув. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на ст.ст. 526, 530, 629, 903 ЦК України, ст.ст. 173, 193 ГК України.

Представником позивача суду для огляду надані оригінали наступних документів: примірник договору поставки № 51-06-11 від 22 червня 2011 р., який підписаний лише представником ПП «МАКСИМУМ» та скріплений печаткою підприємства; видаткова накладна № 385 від 15 липня 2011 р., яка містить лише підпис особи, що відвантажила товар (Глазичева К.М.) та скріплена печаткою постачальника (позивача у справі); довіреність серії ААГ ; 121096 від 14 липня 2011 р., видана відповідачем Ржавцеву К.О. на отримання від позивача цінностей за рахунком № 1196 від 22.06.2011 року; довідка банку № 79 від 10.02.2015 р., відповідно до якої за період з 06.07.2011 р. по 09.02.2015 р. на поточний рахунок ПП «МАКСИМУМ» зараховані грошові кошти від ПП «ВОЙНІКОВ І КО» 06.07.2011 р. - 57300,00 грн., 22.07.2011 р. - 5859,60 грн. Разом із клопотанням про долучення письмових доказів вих. № 03/02 від 27.02.2015 р. (вх. № 09-06/11004 від 02.03.2015 р.), позивачем надані копія рахунку на оплату № 1196 від 22.06.2011 р. на суму 114600,00 грн., незавірена фотокопія банківської виписки з відомостями про оплату, незавірена фотокопія листа ПП «ВОЙНІКОВ І КО» вих. № 100 від 17.02.2012 р.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, вважаючи їх необґрунтованими. Наявність боргу у розмірі 57300,00 грн. не визнав. Зазначив, що між сторонами не існує господарських правовідносин, що регулюються умовами договору на який посилається позивач. Факт перерахування грошових коштів у розмірі 57300,00 грн. підтвердив, але звернув увагу суду, що вказані кошти перераховані на підставі виставленого позивачем рахунку № 1196 від 22.06.2011 р., що вбачається із призначення платежу у платіжному дорученні № 519 від 06.07.2011 р.; надав підписаний обома сторонами акт звірки взаємних розрахунків станом на 19.11.2014 р., де кожна із сторін зазначила, що за даними їх обліку на користь кожного рахується заборгованість в сумі 57300,00 грн. У відповідача відсутня видаткова накладна № 385 від 15.07.2011 р., яка має підтверджувати факт здійснення господарської операції, отримання товару, встановлення договірних відносин, та, як наслідок, наявності підстави для здійснення розрахунку за отриманий товар. Також зазначав, що поставка товару, ні на суму 57300 грн., ні на суму 114600,00 грн. у період 2011 р. не відбулася, сторони мали намір щодо вчинення правочину із придбання шин, однак товар виявився неякісним, тому не прийнятий відповідачем. Представник відповідача повідомив суду, що перерахована сума за усною домовленістю керівництва обох сторін на даний час використовується для придбання інших товарів у позивача, наміру її витребовувати відповідач не має. У зв'язку з неможливістю визначити дійсність та строк виконання позивачем поставки товару в липні 2011 р. або в інший час, відповідач позбавлений можливості просити суд застосувати положення Цивільного кодексу України про наслідки спливу позовної давності за такими вимогами, оскільки не розуміло з якого часу іде відлік строку позовної давності.

Представники обох сторін підтвердили в судовому засіданні, що дійсно підприємства позивача та відповідача співпрацюють протягом тривалого часу, в тому числі по теперішній час, щодо постачання шин.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Положеннями ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини тощо.

Аналіз наведеної статті свідчить, що цивільні права та обов'язки виникають при настанні певного юридичного факту. На перше місце серед підстав цивільних прав та обов'язків ЦК України ставить договори як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін). Окрім договорів, підставами цивільних прав та обов'язків є й інші правочини.

За правилами ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Стаття 207 ЦК України (в редакції що діяла до 05.11.2014 р.) передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічні приписи за змістом містять ст.ст. 174, 193 ГК України, за якими однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать. Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Судом встановлено, що на підставі виставленого позивачем рахунку № 1196 від 22.06.2011 р. на суму 114600,00 грн., відповідач сплатив 57300,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 519 від 06.07.2011 р.

Виходячи із правової природи правовідносин сторін, що вбачається з виставленого рахунку та здійсненої оплати, виду діяльності позивача та відповідача, кореспондуючи це із визначеними правами та обов'язками сторін у примірнику наданого суду договору, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ст. 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними. У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Процес укладення договорів можна розділити на певні стадії, кожна з яких має свої особливості і характеристику. Процесу укладення передує договірна ініціатива - пропозиція укласти договір з одночасним поданням проекту тексту договору. Підготовка тексту договору здійснюється, в основному, шляхом переговорів та узгодження всіх істотних умов. Заключною стадією є підписи уповноважених представників обох сторін та скріплення печатками підприємств, за умови, що сторони є юридичними особами.

Відповідно до ст. 207 ЦК України (в редакції що діяла до 05.11.2014 р.), правочин, якщо його вчиняє юридична особа, підписується належним чином уповноваженими особами та скріплюється печаткою. Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір, за загальним правилом, викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами, хоча за правилами ст. 207 ЦК України правочин може бути укладений і шляхом фіксації його змісту в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, але вони теж мають бути підписаними учасниками правочину та скріплені їх печатками. Як видно з викладеного, норми ЦК України і ГК України на час виникнення спірних відносин пред'являли вимогу про обов'язкове погодження умов договору/правочину (принаймні істотних) шляхом його підписання та скріплення печатками, в разі укладення правочину юридичною особою.

Аналіз наведених норм права вказує, що договір/правочин є укладеним у разі дотримання учасниками правочину, у передбачених законом порядку та формі, всіх його істотних умов, наявності підписів учасників та скріплення печатками підприємств.

Доданий до позовних матеріалів примірник договору поставки № 51-06-11 від 22.06.2011 р. не є підставою виникнення у позивача права на стягнення вартості поставленого товару за умовами такого договору, оскільки вказаний договір не відповідає вимогам чинного на той час законодавства, внаслідок того, що не підписаний покупцем (ПП «ВОЙНІКОВ І КО»), не містить печатки підприємства, що, в свою чергу, спростовує доводи позивача про правомірність вимог на підставі цього договору.

Щодо представлених видаткової накладної № 385 від 15.07.2011 р. та довіреності серії ААГ № 121096 від 14.07.2011 р., суд зазначає наступне:

У позивача відсутні належним чином оформлені первині бухгалтерські документи, які б підтверджували виконання позивачем зобов'язань щодо поставки товару на суму 114600,00 грн. і прийняття цього товару відповідачем, що достатньо для укладення правочину у спрощений спосіб.

У розумінні бухгалтерського обліку видаткова накладна є одним із видів первинних документів.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до абзацу першого пп. 2.5 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. № 168/704 (надалі - Положення), документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.

Пунктом 2.13. Положення передбачено, що керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов'язаної з відпуском (витрачанням) грошових коштів і документів, товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна. Кількість осіб, які мають право підписувати документи на здійснення операцій з видачі особливо дефіцитних товарів і цінностей, бланків суворої звітності, повинно бути обмежено.

Відповідно до п. 2.14 Положення відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.

Таким чином, оформлення видаткової накладної, включаючи проставляння на ній підпису, може здійснюватися керівником підприємства або особами, перелік яких затверджується керівником підприємства.

До видаткової накладної внесенні відомості з довіреності, виданої відповідачем своєму представнику на отримання у позивача товарно-матеріальних цінностей.

Разом з тим, надана позивачем видаткова накладна не містить, ні підпису уповноваженої особи отримувача, ні печатки підприємства - отримувача .

З огляду на викладене та приймаючи до уваги наведені вище обставини, слідує, що долучена до матеріалів справи видаткова накладна № 385 від 15.07.2011 р., в розумінні статті 32 ГПК України, не свідчить про прийняття відповідачем товару на вказану суму - 114600,00 грн., оскільки оформлена з порушенням Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Стосовно довіреності серії ААГ № 121096 від 14.07.2011 р., суд зазначає, що вказана довіреність видана відповідачем Ржавцеву К.О. на отримання від ПП «МАКСИМУМ» цінностей за рахунком-факторую № 1196 від 22.06.2011 р.

Отримання товарно-матеріальних цінностей заперечується відповідачем, а інших доказів, які б свідчили про отримання товару відповідачем суду не надано.

Із змісту статей 15, 16 ЦК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Позивач не надав суду доказів поставки на адресу відповідача товару, неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати отриманого товару, та, як наслідок, наявності правових підстав для стягнення обумовленої у позові грошової суми.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем своєї правової позиції, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, суд зазначає, що викладені позивачем обставини у позові суперечать наданим доказам, а саме примірник договору, накладна, довіреність насправді датовані іншими датами, ніж зазначено у позові.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя В.В. Носівець

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 11 березня 2015 р.