ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" березня 2015 р.Справа № 916/4752/14

Колегія суддів господарського суду Одеської області у складі: головуючого судді Шаратова Ю.А., суддів Панченко О.Л. та Літвінова С.В., розглянувши справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, )

до відповідача: Комунального підприємства теплових мереж „Южтеплокомуненерго" (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Старомиколаївське шосе, 8, )

про стягнення суми пені у розмірі 262 964,71 грн., 56 647,93 грн. - 3% річних, а всього 319 612,64 грн., за невиконання умов Договору купівлі-продажу природного газу від 30.09.2013 № 13/3449-БО-23 щодо оплати за проданий природній газ.

Представники:

Від позивача - Ященко Р.Ю. (довіреність від 13.05.2014 №14-135);

Від відповідача - Нестерович О.П. (довіреність від 11.06.2014).

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Комунального підприємства теплових мереж „Южтеплокомуненерго" (далі - Відповідач) про стягнення суми пені у розмірі 262 964,71 грн., 56 647,93 грн. 3% річних, а всього 319 612,64 грн., за невиконання умов Договору купівлі-продажу природного газу від 30.09.2013 № 13/3449-БО-23 щодо оплати за проданий природний газ.

Ухвалою суду від 26.11.2014 порушено провадження у справі та призначено її розгляд 17.12.2014.

У судовому засіданні оголошувались перерви з 17.12.2014 до 15.01.2015, з 15.01.2015 до 26.01.2015, з 26.01.2015 до 06.02.2015, з 06.02.2015 до 10.02.2015.

Ухвалою від 26.01.2015 продовжено строк розгляду спору на 15 календарних днів до 10.02.2015.

Ухвалою від 10.02.2015 справу призначено до колегіального розгляду.

Ухвалою від 11.02.2015 справу прийнято до провадження колегією суддів господарського суду Одеської області у складі: головуючого суді Шаратова Ю.А., суддів Літвінова С.В. і Панченко О.Л., та призначено її розгляд на 11.03.2015.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Позовні вимоги з посиланням на статті 525, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтю 193 Господарського кодексу України, обґрунтовані простроченням оплати за поставлений в січні-квітні 2013 року газ за Договором купівлі-продажу природного газу від 30.09.2013 № 13/3449-БО-23 у період з 14.02.2013 до 30.09.2013.

Заперечуючи проти доводів Відповідача, Позивач вказує на те, що переплату за договором купівлі-продажу природного газу від 16.10.2012 № 12/1050-БО-23 у сумі 4 694 416,53 грн. було розподілено по всіх періодах постачання за Договором купівлі-продажу природного газу від 30.09.2013 № 13/3449-БО-23 лише з 30.09.2013 після отримання листа КП теплових мереж „Южтеплокомуненерго" від 30.09.2013 № 01-10-928 про сторнування коштів, що й відобразилося у розрахунку пені та 3% річних за період з 14.02.2013 до 30.09.2013.

Представник Відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Відповідач зазначає, що відповідно до пунктів 3.3, 3.4 Договору купівлі-продажу природного газу від 30.09.2013 №13/3449-БО-23 підставою для остаточних розрахунків між сторонами є акти приймання-передачі газу, однак ці акти щодо газу спожитого в січні-квітні 2013 року були підписані лише 30.09.2013. Отже, не маючи підписаних актів приймання-передачі, Відповідач не мав змоги визначити фактичний об'єм спожитого природного газу і підстав провести остаточний розрахунок за зобов'язаннями.

Відповідач також вказує на те, що за відсутності підписаного договору у січні - вересні 2013 року, він не мав змоги при здійсненні платежу зазначати у платіжних дорученнях номер договору та дату його підписання. Тому при здійсненні оплати за спожитий у січні - квітні 2013 року природний газ у платіжних документах зазначався номер та дата попереднього договору купівлі-продажу природного газу від 16.10.2012 № 12/1050-БО-23. При цьому, як випливає із довідки по операціях з Відповідачем за вказаним договором, починаючи з 28.02.2013 кошти, сплачені за природній газ, Позивач зараховував як аванс за газ, відпущений у 2013 році.

Окрім того, Відповідачем у клопотанні від 26.01.2015 зроблено заяву про застосування позовної давності відповідно до частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України /а.с. 111-112/.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши представників Позивача та Відповідача, суд

в с т а н о в и в :

30.09.2013 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 13/3449-БО-23 (далі - Договір від 30.09.2013) /а.с. 13-19/.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1, 3.3 Договору від 30.09.2013 продавець (Позивач) зобов'язався передати у власність покупцеві (Відповідачу) у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України „Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ. Продавець передає покупцеві з 01.01.2013 по 31.12.2013 газ обсягом до 1 581 тис. куб. м. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктами 5.2, 6.1 Договору від 30.09.2013 передбачено, що ціна за 1000 куб. м. газу становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3 884,78 грн., крім того, ПДВ - 20% - 776,96 грн., а всього 4 661,74 грн. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Судом встановлено, що Позивачем та Відповідачем складено та підписано Акти приймання-передачі природного газу, а саме:

від 30.09.2013 за січень 2013 року на суму 1 333 741,31 грн. (а.с. 20);

від 30.09.2013 за лютий 2013 року на суму 1 029 777,48 грн. (а.с. 21);

від 30.09.2013 за березень 2013 року на суму 1 212 969,72 грн. (а.с. 22);

від 30.09.2013 за квітень 2013 року на суму 461 721,64 грн. (а.с. 23);

від 31.10.2013 за жовтень 2013 року на суму 437 686,69 грн. (а.с. 24);

від 30.11.2013 за листопад 2013 року на суму 723 575,42 грн. (а.с. 25);

від 31.12.2013 за грудень 2013 року на суму 1 233 288,36 грн. (а.с. 26).

За відсутності договору купівлі-продажу природного газу у 2013 році Відповідач у період лютого-квітня 2013 року здійснював оплату за отриманий товар із посиланням на попередній Договір купівлі-продажу природного газу від 16.10.2012 № 12/1050-БО-23 (а.с. 103-108), а саме:

у платіжному дорученні від 20.02.2013 № 23446 на суму 300 000,00 грн. (а.с. 138);

у платіжному дорученні від 22.02.2013 № 23463 на суму 341 000,00 грн. (а.с. 132);

у платіжному дорученні від 22.02.2013 № 37 на суму 213 000,00 грн. (а.с. 142);

у платіжному дорученні від 22.02.2013 № 36 на суму 3 498,84 грн. (а.с. 141);

у платіжному дорученні від 22.02.2013 № 40 на суму 30 000,00 грн. (а.с. 140);

у платіжному дорученні від 14.03.2013 № 23532 на суму 600 000,00 грн. (а.с. 133);

у платіжному дорученні від 18.03.2013 № 23547 на суму 300 000,00 грн. (а.с. 134);

у платіжному дорученні від 25.03.2013 № 23582 на суму 700 000,00 грн. (а.с. 135);

у платіжному дорученні від 28.03.2013 № 43 на суму 470 000,00 грн. (а.с. 143);

у платіжному дорученні від 05.04.2013 № 44 на суму 135 000,00 грн. (а.с. 144);

у платіжному дорученні від 05.04.2013 № 23655 на суму 365 000,00 грн. (а.с. 136);

у платіжному дорученні від 11.04.2013 № 23676 на суму 600 000,00 грн. (а.с. 137);

у платіжному дорученні від 19.04.2013 № 23704 на суму 400 000,00 грн. (а.с. 139);

у платіжному дорученні від 26.04.2013 № 45 на суму 300 000,00 грн. (а.с. 145).

Отримання вищевказаних сум підтверджується довідкою по операціях з Відповідачем за період з 01.10.2012 по 31.05.2014 за Договором купівлі-продажу природного газу від 16.10.2012 № 12/1050-БО-23, з якої також випливає, що Позивач, за відсутності заборгованості, зараховував кошти, які надійшли від покупця, як передоплату, а саме: 28.02.2013 - 797 086,53 грн.; 31.03.2013 - 2 070 000,00 грн.; 30.04.2013 - 1 800 000,00 грн.; 30.06.2013 - 27 330,00 грн., а всього: 4 694 416,53 грн. (а.с. 68-69).

Одночасно з укладанням Договору від 30.09.2013, Відповідач звернувся до Позивача із листом від 30.09.2013 № 01-10-928, у якому просив переплату за Договором купівлі-продажу природного газу від 16.10.2012 № 12/1050-БО-23 у сумі 4 694 416,53 грн. вважати оплатою за природний газ по Договору від 30.09.2013 № 13/3449-БО-23 (а.с. 121). Як випливає з письмових пояснень Відповідача від 02.02.2015, сума наявної переплати у розмірі 4 694 416,53 грн. була зарахована ним як оплата за Договором від 30.09.2013 (а.с. 97-98). Отже, оплата вказаної суми за природний газ, поставлений у січні - квітні 2013 року, була здійснена ще до моменту укладення Договору від 30.09.2013. При цьому, здійснення Позивачем бухгалтерського обліку цієї суми за зобов'язаннями Договору купівлі-продажу природного газу від 16.10.2012 № 12/1050-БО-23, який припинив дію в частині поставки газу 31.12.2012, не впливає на визнання належним виконання Відповідачем обов'язку зі сплати газу, отриманого у січні - квітні 2013 року.

Позивачем нараховані суми пені, а саме: 82 784,95 грн. - за зобов'язаннями січня 2013 року; 74 256,83 грн. - за зобов'язаннями лютого 2013 року; 79 358,13 грн. за зобов'язаннями березня 2013 року; 26 564,81 грн. - за зобов'язаннями квітня 2013 року, а всього 262 964,71 грн. Також, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нараховані суми 3% річних, а саме: 17 374,13 грн. - за зобов'язаннями січня 2013 року; 17 012,49 грн. - за зобов'язаннями лютого 2013 року; 16 948,34 грн. за зобов'язаннями березня 2013 року; 5 312,96 грн. - за зобов'язаннями квітня 2013 року, а всього 56 647,93 грн.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу частини другої статті 20 Господарського кодексу України, захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (частина перша статті 218 Господарського кодексу України). Отже, для застосування неустойки (штрафу, пені) необхідним є встановлення наявності таких елементів правопорушення як факт господарського правопорушення та протиправність поведінки порушника, тобто невідповідність її нормам закону або умовам договору.

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (пункт 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14).

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу (пункт 1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14).

Отже, обов'язковою передумовою для застосування пені, як засобу відповідальності (санкції) у сфері господарювання, і для отримання кредитором компенсації (плати) у вигляді 3 % річних, є порушення боржником існуючого грошового зобов'язання. Адже зобов'язання може бути порушено, лише після його виникнення.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Пунктом 11.1 Договору від 30.09.2013 передбачено, що він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Тобто, сторонами Договору від 30.09.2013 не встановлено, що його умови щодо строків оплати за поставлений природний газ та відповідальності за невиконання цього обов'язку, застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Зазначення у пункті 2.1 Договору від 30.09.2013 обсягу газу, що передається покупцеві з 01.01.2013 по 31.12.2013, не є таким встановленням, адже не врегульовує переддоговірних відносин між сторонами в частині порядку та строків оплати за газ, а також відповідальності за порушення грошового зобов'язання. А відтак, за відсутності дійсного грошового зобов'язання за Договором від 30.09.2013 в період з 14.02.2013 до 30.09.2013, відсутні й протиправна поведінка Відповідача з його невиконання і право Позивача на отримання від боржника штрафних санкцій та компенсації (плати) за користування коштами, внаслідок чого, нарахування пені та 3 % річних на підставі вказаного договору є неправомірним.

Заява Відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 256, частини першої статті 257, частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (пункт 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 № 10).

З огляду на те, що судом встановлено неправомірність нарахування сум пені і 3 % річних за грошовими зобов'язаннями за Договором від 30.09.2013, тобто відсутність порушеного права Позивача, позовні вимоги про стягнення сум пені у розмірі 262 964,71 грн. та 3% річних - 56 647,93 грн., не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України при відмові в позові покладаються на Позивача.

Повне рішення складено відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 16 березня 2015 р.

Керуючись частиною першою статті 11, частиною першою статті 256, частиною першою статті 257, частиною першою статті 261, частиною першою статті 509, статтею 549, частиною першою статті 610, частиною другою статті 625, частинами першою, другою, третьою статті 631, частиною першою статті 691, частинами першою, другою статті 712 Цивільного кодексу України, частиною другою статті 20, частиною першою статті 218 Господарського кодексу України, пунктами 1.3, 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 № 10, статтями 32, 33, 34, 36, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Головуючий Ю.А. Шаратов

Суддя О.Л. Панченко

Суддя С.В. Літвінов