номер провадження справи 14/26/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2015 Справа № 908/524/15-г

Суддя господарського суду Запорізької області Сушко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (адреса - АДРЕСА_1)

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (адреса - АДРЕСА_2)

про стягнення штрафу

За участю уповноважених представників сторін:

від позивача: ОСОБА_4, довіреність б/н від 19.01.2015р.

від відповідача: ОСОБА_5, довіреність б/н від 05.02.2015р.

Суть спору:

27 січня 2015 року Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі за текстом ФОП ОСОБА_2) звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі за текстом ФОП ОСОБА_3) про стягнення штрафу.

Системою документообігу господарського суду здійснено автоматичний розподіл справи для розгляду між суддями та справу призначено до розгляду головуючому судді Сушко Л.М.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.01.2015р. порушено провадження у справі №908/524/15-г, судове засідання призначено на 11.03.2015р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні 11.03.2015р. справу розглянуто, на підставі ст.ст. 82-85 ГПК України, за згодою представників Сторін, оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено про час складання повного рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що на виконання своїх зобов'язань по Договору №18112014 від 18.11.2014р. Позивачем розміщено рекламу на бортах восьми транспортних засобів, що підтверджується Актом №85 від 31.12.2014р. приймання виконаних робіт та фото звітами.

Листом від 23.12.2014р. Відповідач повідомив Позивача про розірвання Договору №18112014 про надання послуг з розміщення реклами на бортах транспортних засобів від 18.11.2014 р. з 01 січня 2015 року.

Відповідно до п. 5.5. Договору № 18112014 надання послуг з розміщення реклами на боргах транспортних засобів від 18.11.2014р. у разі дострокового розірвання даного Договору (в тому числі при достроковому демонтажі рекламного матеріалу) з ініціативи Замовника, останнім зобов'язується сплатити на користь Виконавця штраф у розмірі чотири тисячі п'ятсот гривен 00 коп. за кожну одиницю рухомого складу, що використовував замовник за даним Договором. Штраф згідно з п. 5.5. Договору № 18112014 складає 36 000, 00 грн. (8 одиниць х 4 500, 00 грн.)

З урахуванням зазначених обставин, Позивач просить стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_2 36000,00 грн. штрафу та покласти на Відповідача судові витрати.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, який надійшов до суду 10.03.2015р. В обґрунтування заперечень Відповідач посилається на те, що згідно п. 8.6 договору № 18112014 від 18.11.2014 р. розірвання цього договору до закінчення строку його дії можливо у наступних випадках:

8.6.1. За взаємною згодою Сторін;

8.62. За рішенням господарського суду;

8.63. Згідно п. 5.3. (У разі необґрунтованої відмови замовника від підписання та/або неповернення виконавця одного примірнику акту надання послуг, в строк, передбачений цим договором).

Дійсно, Відповідачем по справі 23.12.2014р. був направлений лист про розірвання Договору, але позивач по справі не дав відповідь на припинення даного договору. І тому, цей договір на теперішній час є нерозірваним.

У п. 5.5. Договору зазначено, у разі дострокового розірвання даного договору(в т.ч. при достроковому демонтажі рекламного матеріалу) з ініціативи замовника, останній зобов'язується сплатити на користь виконавця штраф у розмірі 1000 (чотири тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок за ПДВ за кожну одиницю рухомого складу, що використовував Замовник за даним договором.

Згідно ст. 213 ч. 3, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення спів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. У п. 5.5. зазначеного договору вказана штрафна санкція 1000 цифрами, а у дужках буквами чотири тисячі п'ятсот гривень, що само по собі цей пункт договору робить недійсним, так як, згідно ділового обороту у нашій країні перша цифра (1000 грн.) повинна співпадати з буквеним значенням у дужках (одна тисяча гривень). Тому, розрахунок суми позовної заяви є недійсним, а значить не логічним.

За викладених обставин Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

За клопотанням представників Сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксування судового процесу.

Судом у відповідності з вимогами статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представників Сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

18.11.2014р. між ФОП ОСОБА_3 - Замовник та ФОП ОСОБА_2 - Виконавець укладено Договір №18112014 надання послуг з розміщення реклами на бортах транспортних засобів (далі за текстом Договір).

За умовами п. 1.1. Договору, Виконавець зобов'язується протягом строку дії Договору професійно і якісно проводити Рекламну компанію для Замовника або Клієнтів Замовника на території м. Запоріжжя по розміщенню реклами на бортах транспортних засобів, узгоджених Сторонами, а Замовник зобов'язався прийняти і вчасно й у повному обсязі оплачувати роботи та послуги Виконавця в строки та на умовах, визначених даним Договором.

Згідно п. 1.2. Договору, з метою проведення Рекламної кампанії Сторонами підписується Додаток №1 до цього Договору, в якому зазначаються: тип транспортного засобу; кількість рухомого складу; бортовий номер; найменування реклами; строк розміщення; вартість розміщення (загальна та за одиницю рухомого складу); вартість відновлення естетичного вигляду покриття рухомого складу після розміщення рекламного матеріалу.

Відповідно до Додатку №1 до Договору, кількість рухомого складу - маршрутних таксі - становить 8 одиниць. Строк розміщення реклами - 1 рік з 01.12.2014р. по 01.12.2015р. Дата зняття рекламного матеріалу - 01.12.2015р.

Згідно п.п. 3.1., 3.2. Договору, підтвердженням факту проведення Виконавцем рекламної компанії в повному обсязі є фотозвіт з розміщенням рекламного матеріалу на бортах транспортних засобів, вказаних у Додатках до цього Договору. Після отримання фотозвіту Замовник підписує Акт здачі - приймання наданих послуг.

Позивач свої зобов'язання по Договору виконав належним чином, що підтверджується підписаним Сторонами та скріпленим печатками Актом №85 від 31.12.2014р. про приймання виконаних робіт (наданих послуг).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками і діє до 31 грудня 2015 року (п. 8.1. Договору).

23.12.2014р. від ФОП ОСОБА_3 на адресу ФОП ОСОБА_2 надійшов лист, згідно якого у зв'язку зі зміною обставин, а також втратою потреби у розміщенні реклами, згідно з умовами Договору і нормами діючого законодавства України, ФОП ОСОБА_3 повідомив про дострокове розірвання в односторонньому порядку Договору. Просить вважати вищевказаний Договір розірваним з 01 січня 2014 року.

Позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з Відповідача штраф у розмірі 36 000,00 грн. на підставі п. 5.5. Договору.

У п. 5.5. Договору зазначено, у разі дострокового розірвання даного договору (в т.ч. при достроковому демонтажі рекламного матеріалу) з ініціативи Замовника, останній зобов'язується сплатити на користь виконавця штраф у розмірі 1000 (чотири тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок за ПДВ за кожну одиницю рухомого складу, що використовував Замовник за даним договором.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України в їх сукупності, оцінивши докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами ст. 907 Цивільного кодексу України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно п. 8.6 Договору, розірвання цього Договору до закінчення строку його дії можливо у наступних випадках:

8.6.1. за взаємною згодою Сторін;

8.62. за рішенням господарського суду;

8.63. згідно п. 5.3. (у разі необґрунтованої відмови замовника від підписання та/або неповернення виконавця одного примірнику акту надання послуг, в строк, передбачений цим договором).

За приписами ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач дійсно направив Позивачеві лист від 23.12.2014р. про розірвання з 01.01.2014р. Договору №11182014 від 18.11.2014р.

Однак, Позивач у встановлений законодавством термін не надіслав на адресу ФОП ОСОБА_3 відповідного листа про прийняття пропозиції щодо розірвання Договору чи відмову у прийнятті такої пропозиції.

На вирішення суду спір про розірвання Договору Сторонами не передавався, відтак судом встановлено, що станом на момент розгляду спору Договір №11182014 від 18.11.2014р. про надання послуг з розміщення реклами на бортах транспортних засобів є нерозірваним.

Таким чином, судом встановлено, що Договір є таким, що діє, відтак у Позивача відсутні підстави для застосування відповідальності, передбаченої п. 5.5. Договору, оскільки Позивачем не надано належних доказів, що демонтаж рекламних плакатів відбувався з ініціативи Замовника.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, Сторонами надано всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

За викладених обставин, позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 штрафу у розмірі 36000,00 грн. задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на Позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України господарський суд Запорізької області, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення штрафу відмовити.

Суддя Л.М. Сушко

Рішення оформлено та підписано відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України 16.03.2015р.