ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року Справа № 915/2231/14

За позовом: Южноукраїнської міської ради

55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 48

До відповідача: Фізичної особи - підприємця Афендікова Олександра Анатолійовича

55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, пр. Леніна, 11, кв. 195

Про: стягнення заборгованості в розмірі 171073,60 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Литкіна Т.А., за довіреністю;

Москальчук В.І., за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, 25.12.14 р. звернувся до господарського суду з позовом стягнути з відповідача збитки, нанесені Южноукраїнській міській раді за час фактичного користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: пр. Леніна, 26 К, Л, М, Н, О, П, у м. Южноукраїнськ у розмірі 171073,60 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договору оренди земельної ділянки від 22.06.2007 року, рішення Южноукраїнської міської ради від 27.03.2007 року № 256; свідоцтв на право власності Афендікова О.А. на нерухоме майно; рішення Южноукраїнської міської ради від 31.01.2011 р. № № 91 на розробку технічної документації із землеустрою; листів (нагадувань) до Афендікова О.А.; рішення Южноукраїнської міської ради від 27.06.2013 р. № 972 про затвердження технічної документації; листа Южноукраїнської державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 24.10.13 р. № 783-14-09/15-119; рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 15.06.2011 р. № 194 про створення комісії з визначення збитків; акту комісії № 1 від 16.12.2013 року та протоколу, листа від 16.01.14 р. про запрошення на комісію, акту комісії (повторне засідання) від 28.01.14 року та рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 05.02.2014 року № 30, листів до відповідача від 17.02.14 року № 20/02-33/568 та від 28.04.14 року № 20/02-33/1507 (про сплату збитків); норм ст. ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 3, 83, 84, 116, 125, 126, 157, 206 Земельного кодексу України, ст. ст. 270, 290 Податкового кодексу України, ст. ст. 224, 226 Господарського кодексу України, ст. 22 Цивільного кодексу України та мотивовані наступним: з моменту звернення відповідача та надання згоди Южноукраїнською міською радою на оформлення правовстановлюючих документів до затвердження технічної документації на земельну ділянку минуло більше двох років. Весь цей час відповідач фактично використовував земельну ділянку, постільки на ній розміщено об'єкти нерухомості, що належать відповідачу на праві власності. Згідно з договором оренди земельної ділянки від 22.06.2007 року (що є дійсним), ФОП Афендікову О.А. надано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,6006 га. У зв'язку з невиконанням умов вказаного договору оренди земельної ділянки, а саме внесення орендної плати не в повному обсязі відповідачем нанесено збитки територіальній громаді міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради. Станом на 01.12.2014 року рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 05.02.2014 року № 30 «Про затвердження актів комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» відповідачем не оскаржено, збитки відповідачем не сплачені та платіжні документи щодо сплати нарахованих збитків не надані до Южноукраїнської міської ради.

Відповідач у своїх письмових запереченнях просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову посилаючись на наступне:

по-перше: 15.11.13 р. між сторонами по даній справі було підписано новий договір оренди земельної ділянки (копію даного договору додано), який не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав по причині цілої низки недоліків, допущених позивачем при оформленні даного договору;

по-друге: обов'язковою умовою для стягнення збитків у вигляді неодержаних доходів, є факт використання земельної ділянки без належних правових підстав. Але такі обставини в даному випадку відсутні, так як між сторонами по даній справі існували і існують договірні правовідносини. В своїй позовній заяві позивач жодним чином не визначає протиправність поведінки відповідача, вину відповідача і причинний зв'язок між ними. Після переходу права власності на об'єкти нерухомості, які були розташовані на орендованій землі, всі нові власники уклали відповідні договори оренди на земельні ділянки або ж звернулись до Южноукраїнської міської ради з відповідними заявами на укладення таких договорів оренди;

по-третє: засідання даної комісії незаконне, оскільки Афендіков О.А. взагалі на дану комісію не запросили та не надали доказів що Афендіков О.А. був належним чином повідомлений про час та дату засідання даної комісії;

по-четверте: у позовній заяві позивач просить стягнути відшкодування збитків починаючи з 01.01.2011 р., а з позовом до суду звертається лише 23.12.2014 року, тобто після спливу строку позовної давності;

по-п'яте: позивач не врахував норми ст. 120 Земельного кодексу України.

Отже, відповідач вважає, що позов взагалі безпідставний, предмет позову не є належним, розрахунок позову взагалі відсутній, розрахунок збитків є неправильним і незаконним, засідання комісії проведено з порушенням діючого законодавства і не є законним, а відтак не може бути підставою для подання будь якого позову.

Позивач жодного разу свого представника в судове засідання не направив.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали свої заперечення.

12.03.2015 р. за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського кодексу України, оголосив вступну за резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників відповідача, суд:

встановив:

22 червня 2007 року між Южноукраїнською міською радою (далі - орендодавець) та СПД Афендіковим Олександром Анатолійовичем (далі - орендар) було укладено договір «оренди земельної ділянки» згідно з предметом якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку під розміщення та обслуговування торгівельного комплексу по пр. Леніна, 26 К; Л; М;Н;О;П, в межах м. Южноукраїнська, Миколаївської області, на підставі рішення Южноукраїнської міської ради від 27.02.2007 року № 256, 19 сесії 5 скликання.

Цим договором визначено слідуюче: в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,6006 га. Договір укладено на 20 років. Передача земельної ділянки орендарю здійснюється протягом одного місяця після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі.

Відповідно до умов п. 30 договору сторони дійшли згоди, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом. Договір припиняється також у інших випадках, передбачених законом.

Матеріали справи свідчать про наступне:

- на виконання умов вищенаведеного договору (зареєстрованого в книзі записів державної реєстрації договору оренди 23.08.2007 року за № 83), 23.08.2007 року позивач за актом приймання-передачі передав, а відповідач прийняв у платне користування строком на 20 років земельну ділянку загальною площею 0,6006 га по пр. Леніна 26, К; Л; М;Н;О;П;

- в період з 23.11.09 р. по 15.11.10 р. відповідно до Свідоцтв на право власності на нерухоме майно, до Афендікова О.А. перейшло на праві власності нерухоме майно (нежитлові приміщення - магазини), що розташовані в місті Южноукраїнську Миколаївської області по проспекту Леніна 26/Б, 26/Б-1, 26/Е, 26/13, 28/17, 28/18, 28/19, 28/21, 28/25, 28/28, 2/31, 28/32;

- рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 31.01.2011 р. № 91 було надано згоду на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку фізичній особі - підприємцю Афендікову Олександру Анатолійовичу для комерційного використання в довгострокову оренду терміном на 10 років під розміщення та обслуговування нежитлових будівель по проспекту Леніна, 26/Б, 26/Б-1, 26/Е, 26/13, 28/17, 28/18, 28/19, 28/21, 28/25, 28/28, 2/31, 28/32, та рекомендовано фізичній особі - підприємцю Афендікову Олександру Анатолійовичу подати міській раді на розгляд та затвердження технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку не пізніше як у шестимісячний термін;

- в подальшому, пунктами 1 та 3 рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 27.06.13 р. № 972 було вирішено припинити дію договору оренди земельної ділянки від 22.06.2007 р. (зареєстрований 23.08.2007 № 83), який укладено з фізичною особою-підприємцем Афендіковим Олександром Анатолійовичем під розміщення та обслуговування торгівельного комплексу по проспекту Леніна 26 К, Л; М;Н;О;П, в межах міста Южноукраїнська, з моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки загальною площею 0.089 га. Надати фізичній особі-підприємцю Афендікову Олександру Анатолійовичу (ідентифікаційний номер ) земельну ділянку під розміщення та обслуговування нежитлових будівель по проспекту Леніна, 26/Б, 26/Б-1, 26/Е, 26/13, 28/17, 28/18, 28/19, 28/21, 28/25, 28/28, 2/31, 28/32 у місті Южноукраїнську, загальною площею - 0.089 га, з них забудовані землі: капітальна одноповерхова - 0.0524 га, під проїздами, проходами та площадками - 0.0366 га, в довгострокову оренду терміном на 10 років із категорії земель за основним цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за рахунок земель комунальної власності у місті Южноукраїнську Миколаївської області.

Як вбачається з наданих відповідачем суду доказів: договір оренди земельної ділянки загальною площею 0.0890 га укладений між сторонами від 15.11.13 р. державну реєстрацію не пройшов. Водночас, згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права та рішень державного реєстратора, останнім в травні 2014 року було проведено державну реєстрацію іншого речового права - право оренди земельних ділянок за договором оренди від 22.04.14 р. При цьому, акт приймання-передачі земельної ділянки, підписаний сторонами за договором від 22.04.14 р., не містить дати його складання.

Відповідно до приписів ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Виходячи з наведених норм та обставин вбачається, що фактично договір оренди земельної ділянки, який був укладений між сторонами 22.06.2007 року припинив свою дію, згідно з умовами пункту 1 рішення Южноукраїнської міської ради № 972, яке не було оскаржено зацікавленими особами та не скасовано компетентними органами.

Предметом даного позову виступила майнова вимога позивача про стягнення з відповідача збитків за період з 01.01.2011 р. по 01.01.2014 р. в сумі 171073,60 грн. у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю).

У визначенні розміру збитків позивач посилається на: рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 15.06.11 р. № 194, рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 20.06.13 р. № 182; рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 30 від 05.02.2014 р.; акти комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 16.12.2013 р. та від 28.01.14 р., протоколи комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 16.12.2013 р. від 28.01.2014 р. та розрахунки розміру збитків, нанесених ФОП Афендікову О.А. Южноукраїнській міській раді, у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю) за фактичне користування земельною ділянкою за період з 01.01.2011 р. по 01.01.2014 р.

При дослідженні наведених доказів, суд дійшов висновку про те, що обставини на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог не відповідають фактичним матеріалам справи та суперечать вимогам діючого законодавства.

По-перше, стаття 156 Земельного кодексу України визначає виключний перелік випадків для відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам.

Так, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно пунктів 1 та 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 р. № 284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» (на який йде посилання в рішеннях виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 30 від 05.02.2014 р.) власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відшкодуванню підлягають: вартість житлових будинків, виробничих та інших будівель і споруд, включаючи незавершене будівництво; вартість плодоягідних та інших багаторічних насаджень; вартість лісових і дерево-чагарникових насаджень; вартість водних джерел (колодязів, ставків, водоймищ, свердловин тощо), зрошувальних і осушувальних систем, протиерозійних і протиселевих споруд; понесені витрати на поліпшення якості земель за період використання земельних ділянок з урахуванням економічних показників, на незавершене сільськогосподарське виробництво (оранка, внесення добрив, посів, інші види робіт), на розвідувальні та проектні роботи; інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані*).

Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Однак, в своїй позовній заяві позивач не визначає жодної із вищенаведених підстав для надання йому права на відшкодування збитків з відповідача по спірним відносинам.

Згідно пункту 3.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі або територіальній громаді внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, є документи які можуть підтвердити сам факт самовільного зайняття земельної ділянки. розмір зайнятої ділянки та період часу, протягом якого вона використовується без належних правових підстав.

Тобто, обов'язковою умовою для стягнення збитків у вигляді неодержаних доходів, є факт використання земельної ділянки без належних правових підстав. Але, як зазначено вище, між сторонами по даній справі існували і існують договірні правовідносини. Позивачем не надано доказів використання відповідачем в спірний період земельної ділянки в позадоговірному порядку.

Крім того, згідно пункту 3.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» для застосування такого заходу відповідальності - як збитки, слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

До зобов'язань відшкодування шкоди застосовуються положення ч. 3 ст. 22 Цивільного кодексу України.

Відповідно ж до ст. ст. 623, 22 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України відшкодуванню підлягають збитки, причиною яких є порушення зобов'язання, якого припустився боржник.

Отже, між цим порушенням та збитками має бути причинний зв'язок. За його відсутності такого зв'язку збитки не відшкодовуються. При вирішенні питання про наявність чи відсутність причинного зв'язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв'язок саме між порушенням зобов'язання та шкідливими наслідками (збитками), а не між діями (бездіяльністю) боржника взагалі та збитками.

Відповідно до змісту пунктів 1 та 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, ст. 22 ЦК України прямо пропонує відшкодувати тільки ті витрати, які особа зробила (або мусила зробити) для відновлення свого порушеного права.

Таким чином, в чому полягають в даному випадку збитки позивача та яка шкода нанесена міському бюджету останній не пояснив та не довів суду.

Ланцюг причинно-наслідкових зв'язків позивачем по спірним відносинам не доведено.

За умовами ст. 32, ст. 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач не довів суду, шляхом подання належних доказів, наявності понесених збитків внаслідок протиправної поведінки відповідача.

По-друге, суд звертає увагу позивача на те, що згідно з пунктами 1 та 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Стаття 287.1 Податкового кодексу України визначає, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Плата за землю відноситься до загальнодержавних податків відповідно до ст. 9.1.10 Податкового кодексу України.

Згідно зі ст. 41.2 Податкового кодексу України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Таким чином, дослідивши надані позивачем документальні докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши норми діючого законодавства, які регулюють спірні відносини щодо фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 17 березня 2015 р.

Суддя О.Г.Смородінова