ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2015 Справа № 917/316/15

за позовом Прокурора Октябрського району міста Полтави, вул. Козака, 1, м. Полтава, 36020 в інтересах держави в особі

Полтавської обласної ради, вул. Жовтнева, 45, м. Полтава, 36018

Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008

до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", бульвар Тараса Шевченка, буд. 18, м. Київ, 01030 в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", вул. Жовтнева, 33, м. Полтава, 36000

про стягнення 69 394,96 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від прокуратури: Мушук Т.В., посвідчення № 024509 від 06.02.2014 р.

від позивача 1: не з'явилися;

від позивача 2: Міняйло Г.Ю., довіреність № 29-14/17 від 05.01.2015 р.;

від відповідача: Кайдалова О.В., довіреність № 3623 від 03.11.2014 р..

19.03.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Прокурора Октябрського району міста Полтави в інтересах держави в особі Полтавської обласної ради та Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" 69 394,96 грн. заборгованості, яка утворилась на підставі укладеного між сторонами договору № 565"С"/293 від 09.10.2009 р. на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, в тому числі : 68 830,55 грн. пеня за період з 16.01.2015 р. по 04.02.2015 р. та 564,41 грн. три проценти річних за період з 16.01.2015 р. по 04.02.2015 р..

Позивач 1 - Полтавська обласна рада - представництво в судове засідання не забезпечив, відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, а також про покладені на нього обов'язки, про що свідчать матеріали справи. Останній надіслав суду заяву № 01-27/303 від 11.03.2015 р. (вх. № 3351 від 11.03.2015 р.) про розгляд справи за відсутності його представників. Крім того, у вищезазначеній заяві Полтавська обласна рада повідомляє суд про підтримання нею позову, який поданий в її особі Прокурором Октябрського району міста Полтави.

Представник прокуратури підтримує позов у повному обсязі за обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві.

Позивач 2 - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" - підтримує позов, що поданий в його особі Прокурором Октябрського району міста Полтави про що зазначає у поясненнях по справі № 29-01/2485 від 16.03.2015 р. (вх. № 3620 від 17.03.2015 р.).

Відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі, про що зазначає у відзиві на позов № 01-76юр від 16.03.2015 р. (вх. № 3696 від 17.03.2015 р.), та просить суд зменшити розмір штрафних санкцій до 30%.

Позивач 2 - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" - проти зменшення розміру штрафних санкцій заперечує за обґрунтуванням, наведеним у запереченнях на відзив № 29-01/2206 від 18.03.2015 р. (вх. № 3829 від 19.03.2015 р.).

Суд відхиляє дане клопотання відповідача за обґрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині даного рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокуратури, оцінивши надані докази, суд

встановив :

09.10.2009 р. між Полтавським обласним виробничим об'єднанням "Полтаватеплоенерго" (теплопостачальна організація) та Відкритим акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Полтавської філії (споживач) було укладено договір № 565"С"/293 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (далі - Договір №565"С"/293), відповідно до якого теплопостачальна організація зобов'язувалася постачати споживачу теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення та гарячого водопостачання приміщень споживача до межі розподілу будівель згідно Додатку № 1 до даного договору, а споживач зобов'язувався оплачувати одержану теплову енергію відповідно до умов Договору.

При цьому сторони узгодили, зокрема наступне :

- оплата споживачем за опалення та гаряче водопостачання, стягується на підставі тарифів, встановлених уповноваженим органом. Вартість 1 Гкал складає 656,04 грн. З урахуванням ПДВ для споживачів 3 групи. Оплата проводиться за фактично використану кількість теплової енергії. Вартість опалення 1м2 загальної площі - 12,08 грн. з ПДВ протягом опалювального сезону для споживачів 3 групи. Вартість підігріву 1м3 води - 29,64 грн. з ПДВ для споживачів 3 групи. Всі розрахунки по цьому договору проводяться на підставі рахунка, виписаного постачальником споживачу (п. 30 та п. 31 Договору № 565"С"/293);

- споживач зобов'язується сплачувати за теплову енергію у строк до 30 числа розрахункового місяця (ч. 1 п. 32 Договору № 565"С"/293);

- у випадку несвоєчасної оплати у вказані у договорі строки вводиться пеня у розмірі 1% за кожний день прострочення платежу але не більше 100% боргу згідно Закону України № 686-ХІ від 20.05.1999 р. "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги", а також 3 % річних з простроченої суми, згідно з ст.. 625 Цивільного кодексу України (ч. 3. п. 32 Договору № 565"С"/293);

- даний договір укладений на період : а) для опалення з 10.10.2009 р. по 30.04.2010 р. та б) для гарячого водопостачання з 10.10.2009 р. по 30.04.2010 р., в) в частині розрахунків до їх повного завершення (п. 37 Договору № 565"С"/293);

- договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією зі сторін (п. 38 Договору № 565"С"/293);

- у випадку зміни тарифів постачальник повідомляє про це споживача у порядку, визначеному законодавством, і розрахунок проводиться з дня затвердження нових тарифів (ч. 3 п. 40 Договору № 565"С"/293);).

До Договору № 565"С"/293 між його сторонами укладались наступні додаткові угоди : Додаткова угода № 1/38 від 16.06.2011 р., Додаткова угода № 43/2 від 26.07.2011 р., Додаткова угода № 3/288 від 30.09.2011 р., Додаткова угода № 242-14 від 14.11.2012 р. та № 30-14 від 17.03.2014 р., згідно яких внесено зміни, зокрема, щодо назви відповідача та до п. 31 та п. 32, а саме :

- по тексту Договору найменування "Відкрите акціонерне товариство "Укртелеком" замінено на "Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" (п. 1 Додаткової угоди № 43/2 від 26.07.2011 р.);

- п. 31 викладено у наступній редакції : "Факт отримання споживачем теплової енергії фіксується щомісячно актом приймання-передачі теплової енергії, який складається сторонами відповідно до вимог чинного законодавства та Договору. У разі неповернення споживачем акту приймання-передачі теплової енергії у 5-ти денний термін, що встановлений п. 9ж Договору, він, підписаний теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства та підтверджує факт надання споживачу теплової енергії (Додаткова угода № 3/288 від 30.09.2011 р.);

- споживач зобов'язується сплачувати за теплову енергію не пізніше 15-го числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 1 Додаткової угоди № 242-14 від 14.11.2012 р.).

На виконання умов укладених між сторонами Договору № 565"С"/293 та Додаткових угод до Договору було складено розрахунок обсягу теплової енергії, що підписаний представниками сторін та скріплений печатками сторін (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 31).

Теплопостачальною організацією у грудні 2014 р. було виконано договірні зобов'язання з надання послуг по постачанню споживачу теплової енергії на загальну суму 362 266,06 грн., в дотримання умов Договору № 565"С"/293 було надіслано відповідачу акт приймання-передачі теплової енергії за грудень № АВ-21508 від 31.12.2014 р. на суму 362 266,06 грн. та був виставлений відповідний рахунок на оплату отриманої теплової енергії № АВ-12418 від 25.12.2014 р.. Матеріалами справи підтверджується направлення зазначеного рахунку та акту приймання-передачі відповідачу.

За даними позивача в порушення умов Договору № 565"С"/293 відповідачем було проведено оплату вартості спожитої теплової енергії за грудень 2014 р. з порушенням термінів, а саме, 04.02.2015р., що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості відповідача та банківською випискою по рахунку позивача.

Вважаючи права та інтереси держави порушеними, Прокурор Октябрського району міста Полтави з метою їх захисту звернувся до суду в особі в інтересах держави в особі Полтавської обласної ради та Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" 69 394,96 грн. заборгованості, яка утворилась на підставі укладеного договору № 565"С"/293 від 09.10.2009 р. на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, в тому числі : 68 830,55 грн. пеня за період з 16.01.2015 р. по 04.02.2015 р. та 564,41 грн. три проценти річних за період з 16.01.2015 р. по 04.02.2015 р..

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України унормовано, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

За приписами ст. 1 Закону України № 2633-ІV від 02.06.2005 р. "Про теплопостачання" (із змінами та доповненнями, далі - Закон України "Про теплопостачання") тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі, споживач зобов'язаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - теплопостачальна організація - належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів Цивільного кодексу України оплатив отриману теплову енергію з порушенням встановлених у Договорі строків. Дана обставина відповідачем визнається.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 564,41 грн. трьох процентів річних, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 15 Договору визначено, що у випадку несплати у вказані в договорі строки нараховується пеня в розмірі 1,0 % за кожний день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги" № 686-ХІ від 20.05.99 р., а також стягуються 3 % річних та інфляційні витрати простроченої суми згідно зі ст. 625 ЦК України.

Частиною 3 ст. 1 Закону України № 686-XIV від 20.05.1999 р. "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження своєї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 % загальної суми боргу.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 68 830,55 грн. пені за період з 16.01.2015 р. по 03.02.2015 р. включно, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до п. 4 та п. 6 ст. 231, п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Судом при перевірці розрахунку пені враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного суду України від 16.04.2013 р. у справі № 18/957/12.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За викладеного, позовні вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем визнаються, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені), суд дійшов висновку, що останнє не підлягає задоволенню за наступного мотивування.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Посилання відповідача в обґрунтування підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на скрутне фінансове становище підприємства судом не оцінюється як виняткова обставина, оскільки відповідно до матеріалів справи позивач також перебуває у скрутному фінансовому становищі, тобто сторони перебувають у рівних умовах. При цьому судом взято до уваги те, що позивач є підприємством комунальної форми власності і надає послуги централізованого опалення та постачання гарячої води для населення, бюджетних установ і організацій м. Полтави, а єдиним джерелом розрахунків за спожитий позивачем природний газ, що використовується останнім для підігріву води та централізованого опалення територіальної громади м. Полтава, є розрахунки споживачів за надані відповідачем послуги та субвенції з бюджетів різних рівнів на погашення різниці у тарифах на теплову енергію. Тарифи на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання є регульованими та не відповідають фактичним витратам на виробництво теплової енергії, за 2013 рік збитки Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" складають 48 986 тис. грн., за 2014 рік - 18 139 тис. грн., що підтверджується звітами про фінансові результати підприємства за вказані роки.

З огляду на зазначене, заява відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій задоволенню не підлягає.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору регулюється законом України №3674-VI від 08.07.2011 року "Про судовий збір" (із змінами та доповненнями). Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів, сплачується судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 мінімальних заробітних плат. Статтею 8 Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" з 01.01.2015 р. встановлено, що мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 1 218,00 грн..

Виходячи з наведеного та беручи до уваги ціну позову у даній справі, судовий збір в розмірі 1827,00 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 78, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (бульвар Тараса Шевченка, буд. 18, м. Київ, 01030) в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Жовтнева, 33, м. Полтава, 36000), ідентифікаційний код юридичної особи 01186975, р/р 1019 в ПОД ПАТ "РайфайзенБанкАваль", м. Полтава, МФО 331605 :

- на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а), р/р 260007148 в АК "Полтавабанк", МФО 331489, ідентифікаційний код юридичної особи 03338030 - 68 830,55 грн. пені та 564,41 грн. три проценти річних;

- на користь Державного бюджету України, отримувач коштів УДКСУ у м. Полтава (м. Полтава), код отримувача 38019510, рахунок отримувача 3002, банк отримувача ГУДКСУ у Полтавській області, код банку отримувача 831019, код класифікації доходів бюджету 22030001 - 1 827,00 грн. судового збору.

Видати накази з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.03.2015 р.

СУДДЯ О.В.КІВШИК

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.