ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2015 р.Справа № 922/1117/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Семенов О.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім ВАТ "Харківський Тракторний завод", м. Харків
до Комунальне підприємство "Муніципальна компанія поводження з відходами" Харківської міської ради, м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 40 660,60 грн.
за участю представників:

позивача - Лавченко Н.В., за дов. №1 від 19.05.2014 року

відповідача - Янковський В.В., за дов. №73 від 12.03.2015 року

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім ВАТ "Харківський тракторний завод", звернуся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства "Муніципальна компанія поводження з відходами" Харківської міської ради, про стягнення коштів у розмірі 40 660,60 грн. з яких 27 677,00 грн. основної заборгованості, 2 872,19 грн. пені, 1 465,23 грн. 3% річних, 8 646,18 грн. інфляційних втрат. Також позивачем заявлено до стягнення судові витрати у розмірі 1 827,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору № 21-З на поставку запасних частин до тракторів від 30 липня 2013 року щодо повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 лютого 2015 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/1117/15 та призначено її до розгляду на 16 березня 2015 року.

13 березня 2015 року від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 9807 від 13 березня 2015 року) про долучення до матеріалів справи: довідки Управління Державної казначейської служби України у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області; довідки АК "Південний"; Витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємці стосовно позивача та стосовно відповідача, дані документи судом долучено до матеріалів справи.

13 березня 2015 року вів відповідача через канцелярію суду супровідним листом (вх. № 9702 від 13 березня 2015 року) надійшов пакет документів, який судом долучено до матеріалів справи. Крім того від відповідача 13 березня 2015 року через канцелярію надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 9703 від 13 березня 2015 року) в якому відповідач визнає позовні вимоги визнає в повному обсязі, даний відзив судом також долучено до матеріалів справи.

В судове засідання 16 березня 2015 року представники сторін з'явились. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі.

В судовому засіданні 16 березня 2015 року учасники судового процесу не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

30 липня 2013 року між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім ВАТ "Харківський тракторний завод" (продавець) та відповідачем - Комунальним підприємством "Муніципальна компанія поводження з відходами" Харківської міської ради (покупець), було укладено договір № 21-З на постачання запасних частин до тракторів.

Відповідно п. п. 1.1, 2.1, 2.2 договору, продавець зобов'язується поставити запасні частини до тракторів в кількості та асортименті, а покупець прийняти та оплатити їх згідно відвантажувальним документам. Продавець постачає товар на умовах EXW - Франко-завод (склад АТ "ХТЗ") за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 275, у відповідності з "Інкотермс 2010, на протязі 20 днів моменту підписання договору. Право власності на сплачений товар переходить до покупця з моменту передачі товару продавцем покупцю. Ризик випадкової втрати або пошкодження товару переходить до покупця з моменту передачі товару продавцем покупцю.

Відвантаження запасних частин проводиться споживачу по цінах, що діють на дату надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Продавець проводить відпуск товару за адресою покупця по цінах погоджених з покупцем. Оплата продукції проводиться на протязі 60 днів з моменту поставки запасних частин шляхом перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку покупця на розрахунковий рахунок продавця відповідно рахунку, виставленого продавцем (п. п. 4.1, 4.2, 4.3 договору).

Згідно п. 5.1 договору, загальна ціна договору становить 240 000,00 грн. в тому рахунку ПДВ 40 000,00 грн.

За порушення зобов'язань, передбачених договором, винна сторона несе відповідальність перед другою стороною у відповідності з діючим законодавством України. За несвоєчасну оплату відвантаженого товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення з несвоєчасно сплаченої суми (п. 6.3, 6.4 договору).

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2013 року. Якщо не менш ніж за місяць до закінчення строку дії даного договору жодна із сторін не виявила наміру розірвати його, договір автоматично пролонговується до 31 грудня наступного року включно (п. 10.1 договору).

Згідно з наявним в матеріалах справи рахунком - фактури № 04/0395 від 30 липня 2013 року та видаткової накладної № Р- від 07 серпня 2013 року (арк. спр. 22,24) позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на суму 82 177,00 грн. Однак в порушення умов договору, а саме пункту 4.3 договору, відповідач не сплатив в повному обсязі та своєчасно вартість отриманого товару.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Абзац 1 ч. 1 ст.193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги те, відповідачем в порушення умов договору № 21-З на поставку запасних частин до тракторів від 30 липня 2013 року, не сплачено в повному обсязі та у встановлений строк вартість отриманого товару, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за отриманий товар у розмірі 27 677,00 грн. Даний факт не заперечує і представник відповідача в судовому засіданні та у своєму відзиві на позов. З огляду на наведене позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за отриманий товар у розмірі 27 677,00 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 2 872,19 грн. пені суд зазначає наступне.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 6.4 договору, за несвоєчасну оплату відвантаженого товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення з несвоєчасно сплаченої суми.

Суд зазначає, що право нарахування пені виникає у кредитора з наступного дня після спливу кінцевого терміну виконання зобов'язань і з врахуванням приписів ст. 232 ГК України припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був наданий обґрунтований розрахунок пуні за весь період прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, відповідно до якого сума пені складає 2 872,19 грн. Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені, суд встановив, що дане нарахування проведено з порушенням вимог ст. 232 ГК України, а саме не вірно обрано період нарахування, втім при вірному підрахунку сума пені заявлена до стягнення позивачем відповідає сумі при вірному підрахунку.

Крім того, з посиланням на статтю 625 ЦК України, позивачем пред'явлено до стягнення 8 646,18 грн. інфляційних втрат та 1 465,23 грн. 3 % річних.

Розглянувши позовні вимоги позивача в частині інфляційних та річних, перевіривши їх розрахунки та періоди нарахування, суд визнав позовні вимоги в цій частині підлягаючими частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

В пунктах 3.1, 4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з метою однакового та правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, Вищій господарський суд України визначив, що: інфляційні нарахування на суму бору, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційні процесів за весь час прострочення в їх сплаті; сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так cамо як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши зроблений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок в частині нарахування інфляційних втрат суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки позивачем не враховано приписів п. 1.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" Вищого господарського суду України, в якому роз'яснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (однак позивачем при проведені розрахунку інфляційні втрати нараховані на день фактичної сплати заборгованості), тому, виходячи з вищевикладеного, задоволенню підлягає сума інфляційних втрат у розмірі 7 738,12 грн. та 1 465,23 грн. 3% річних. В решті позову в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 908,06 грн. суд відмовляє, як в безпідставно заявлених. Також суд звертає увагу на те, що хоча позивачем також допущено помилки при нарахуванні 3% річних, проте такі помилки не призвели до невірного обрахування суми 3% річних, загальний розмір 3% річних відповідає розміру, який заявлено позивачем в цій частині до стягнення і який, відповідно, задоволено судом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 786,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 509, 525, 549, 625, 627, 755, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Муніципальна компанія поводження з відходами" Харківської міської ради (61003, місто Харків, вулиця Гамарника, будинок 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім ВАТ "Харківський тракторний завод" (61007, місто Харків, проспект Московський, будинок 275, р/р 5570 в АТ "Південний" м. Одеса, МФО 328209, ) 27 677,00 грн. заборгованості за договором № 21-З на поставку запасних частин до тракторів від 30 липня 2013 року, 2 872,19 грн. пені, 1 465,23 грн. 3% річних, 7 738,12 грн. інфляційних втрат та 1 786,20 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 23.03.2015 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/1117/15