ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р. Справа № 905/3147/14 -908/4637/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі - Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників:

позивача - Черей О.В. (довіреність №1230/12 від 21.09.2012 року);

першого відповідача - Паперник С.В. (довіреність №301/3Д від 01.01.2015 року);

другого відповідача - Паперник С.В. (довіреність №9250-14 від 23.01.2015 року);

третього відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господасрського суду апеляційні скарги першого відповідача (вх. №1186 З/1-43) другого відповідача (вх. №1190 З/1-43) третього відповідача (вх. №1188 З/1-43) на ухвалу господарського суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року у справі №905/3147/14-908/4637/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", м. Київ

до 1. Приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь", Донецька область, м. Маріуполь;

2. Приватного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування", Донецька область, м. Маріуполь;

3. Публічного акціонерного товариства "Полтавхіммаш", м. Полтава;

про стягнення солідарно з відповідачів 1580490, 41 грн. та 12045830,71 дол. США ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року у справі №905/3147/14-908/4637/14 (суддя Колодій Н.А.) задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", м. Київ про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 905/3147/14-908/4637/14. Вжито заходи по забезпеченню позову шляхом: накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності Приватному акціонерному товариству "Азовелектросталь" (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, , поточний рахунок №2001 в ПАТ "Альфа-Банк", МФО 300346), ПАТ "Маріупольський завод важкого машинобудування" (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, , поточний рахунок №1004 в ПАТ "Альфа-Банк", МФО 300346.), ПАТ "Полтавхіммаш" (м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 85, , поточний рахунок №3546 в ПАТ "ПУМБ", МФО 3348511), що буде виявлено в ході виконання ухвали суду - на суму заявлених позовних вимог, а саме - 12 045 830,71 дол. США (дванадцять мільйонів сорок п'ять тисяч вісімсот тридцять доларів СІЛА 71 центів) та 1 580 490,41 гривень (один мільйон п'ятсот вісімдесят тисяч чотириста дев'яносто гривень 41 копійок). Стягувачем є Публічне акціонерне товариство "Альфа- Банк" (, рахунок № 37395003 в ПАТ "Альфа-Банк", МФО 300346), а боржниками є Приватне акціонерне товариство "Азовелектросталь" (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, , поточний рахунок №2001 в ПАТ "Альфа-Банк", МФО 300346.), Публічне акціонерне товариство"Маріупольський завод важкого машинобудування" (87535, Донецька обл., м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, , поточний рахунок Хо1004 в ПАТ "Альфа-Банк", МФО 300346.), Публічне акціонерне товариство "Полтавхіммаш" (36007, м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 85, , поточний рахунок №3546 в ПАТ "ПУМБ", МФО 3348511).

Перший відповідач, ПрАТ "Азовелектросталь", з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року у справі №905/3147/14-908/4637/14 про вжиття заходів забезпечення позову. Судові витрати просить покласти на позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2015 року апеляційну скаргу першого відповідача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 10.03.2015 року.

Третій відповідач, ПАТ "Полтавхіммаш", з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року у справі №905/3147/14-908/4637/14 про вжиття заходів забезпечення позову. Судові витрати просить покласти на позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2015 року апеляційну скаргу третього відповідача прийнято до провадження, об'єднано в одне провадження апеляційні скарги ПрАТ "Азовелектросталь" та ПАТ "Полтавхіммаш". Розгляд скарг призначено на 10.03.2015 року.

Другий відповідач, ПрАТ "Маріупольський завод важкого машинобудування" з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року у справі №905/3147/14-908/4637/14 про вжиття заходів забезпечення позову. Судові витрати просить покласти на позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.02.2015 року апеляційну скаргу другого відповідача прийнято до провадження, об'єднано в одне провадження апеляційні скарги ПрАТ "Азовелектросталь", ПрАТ "Маріупольський завод важкого машинобудування" та ПАТ "Полтавхіммаш". Розгляд скарг призначено на 10.03.2015 року.

10.03.2015 року представник першого відповідача надав уточнення до апеляційної скарги (вх.№3787), в яких виклав вимоги апеляційної скарги наступним чином: апеляційну скаргу ПрАТ «Азовелектросталь» просить задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 905/3147/14-908/4637/14 повністю та прийняти нову ухвалу якою в задоволені заяви про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 905/3147/14-908/4637/14 ПАТ «Альфа-Банк» відмовити в повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги просить покласти на позивача.

10.03.2015 року представник другого відповідача надав додаткові письмові пояснення та уточнення до апеляційної скарги (вх.№3788), в яких вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою що прийнята при неповному з'ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області у справі № 905/3147/14-908/4637/14 від 04 грудня 2014 року повністю та прийняти нову ухвалу, якою в задоволені заяви про вжиття заходів забезпечення позову ПАТ «Альфа-Банк» відмовити в повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

У судове засідання, яке відбулось 10.03.2015 року представник третього відповідача не з'явився.

До канцелярії суду від третього відповідача надійшли заяви (вх.№3734 від 06.03.2015 року та вх.№3789 від 10.03.2015 року), в яких він просив здійснювати розгляд апеляційних скарг відповідачів без участі його представника.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представника третього відповідача не була визнана обов'язковою, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду апеляційних скарг, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за його відсутності за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін, а також викладені в апеляційних скаргах доводи відповідачів, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу у відповідності до вимог ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд зазначив, що зважаючи на негативні фінансові результати діяльності підприємств, що відображені в фінансових звітах, подання відповідачами зустрічних позовів про припинення, недійсності договорів та численні кредити Групи компаній «АЗОВМАШ» в інших банка на суму, що дорівнює 9-ти мільярдів гривень, дають всі підстави вважати про імовірність утруднення виконання, або й загалі невиконання рішення суду. З огляду на характер позовних вимог та розмір суми позову, зважаючи на те, що наявні позовні матеріали свідчать про небажання відповідачів виконати прийняті на себе за договором грошові зобов'язання, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для вжиття заходів по забезпеченню позову у справі № 905/3147/14-908/4637/14 шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ПрАТ товариству «Азовелектросталь, ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування», ПАТ «Полтавхіммаш».

Не погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, відповідачі вказують на порушення судом норм процесуального законодавства, не встановлення співмірності заходів до забезпечення позову з заявленими вимогами.

Відповідачами також наголошується, що судом першої інстанції неправомірно здійснено заборону вчинення дій щодо майна, яке не стосується предмета спору, не встановлено наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а саме накладення арешту на рухоме та нерухоме майно у спорі про стягнення заборгованості.

Колегія суддів апеляційної інстанції також не може погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" передбачено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що негативні фінансові результати діяльності підприємств, що відображені в фінансових звітах, подання відповідачами зустрічних позовів про припинення, недійсності договорів та численні кредити Групи компаній «АЗОВМАШ» в інших банках на суму , що дорівнює 9-ти мільярдів гривень, дають всі підстави вважати про ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду.

У відповідності до ч. 6 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із ч. 7 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України види забезпечення позову можуть використовуватися господарським судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства.

Не допускається забезпечення позову заходами, не передбаченими цим Кодексом (ч. 8 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України).

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" визначено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

В той же час, з огляду на оскаржувану ухвалу, позивачем в якості доказів обґрунтування заяви про забезпечення позову надано лист ПАТ «Азовмаш» №501/1-201 від 05.11.2014 року заборгованість «групи «Азовмаш» за кредитами, звіти про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) станом на 30 вересня 2014 року щодо показників фінансових результатів відповідачів, та посиланням на недобросовісність відповідачів по справі, що не є достатніми доказами на підтвердження неможливості виконання рішення суду в подальшому бо лише свідчать лише про припущення позивача, які не підтверджені належними доказами наявність фактичних обставин.

В пункті 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у процесуально встановленому порядку. Достовірність доказів - це відповідність дійсності фактичних даних, які отримані з законних джерел. Достовірність є відповідністю інформації, отримуваної із доказу, дійсності.

Харківський апеляційний господарський суд, надавши оцінку доводам позивача та доказам, які викладені в оскаржуваній ухвалі, дійшов висновків про те, що позивач не довів за допомогою належних і допустимих доказів, що відповідачі будуть уникати повернення коштів.

Як зазначили відповідачі в своїх апеляційних скаргах, ПрАТ «Азовелектросталь» є потужним промисловим підприємством, якого знаходяться основні засоби на суму 1 352 018 000 грн. (копія балансу на 30.09.2014 року додана до апеляційної скарги).

ПАТ «Полтавхіммаш» також є потужним промисловим підприємством, на балансі якого знаходяться основні засобі на суму 173 415 000 грн. (копія балансу на 31.03.2014 року додана до апеляційної скарги).

Чистий фінансовий результат ПАТ «МЗВМ» станом на 30.09.2014 року є (звіт про фінансові результати є в матеріалах прибутковий в сумі 16 841 000 грн. справи),

Виконання зобов'язань ПрАТ «Азовелектросталь» за Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 року, окрім договорів поруки № 377-П/08 від 06.08.2008 року з ПАТ «Маріупольский завод важкого машинобудування», та № 428-П/07 від 06.09.2007 року з ПАТ «Полтавхіммаш», забезпечено також Договором іпотеки № 123/08 від 21.02.2008 року (посвідчений 21.02.2008 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скоробагатько О.В., укладений між позивачем та ПрАТ «Азовелектросталь».

Згідно умов Договору іпотеки № 123/08 від 21.02.2008 року іпотекою забезпечується виконання іпотекодавцем у межах суми, зазначеної п. 2.2 цього Договору, зобов'язання, що виникло на підставі Основного договору (Договір про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 року) або може виникнути на підставі нього у майбутньому. Розмір основного зобов'язання, що забезпечується іпотекою згідно з цим Договором, складає суму, еквівалентну 18279800,00 доларів США.

Предметом іпотеки є нерухоме майно, перелічене в Додатку № 1 до цього Договору.

Таким чином, всі зазначені вище показники (зокрема, майновий стан відповідачів) багаторазово перевищують суму заявлених позовних вимог та, відповідно, виключають будь-яку можливість ухилення від реального виконання судового рішення.

Доказів, які б свідчили про вчинення дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовчих дій до його реалізації, позивачем не надано.

Не зважаючи на те, що сума укладених позивачем з відповідачами договорів забезпечення виконання зобов'язань, за рахунок яких позивачем, відповідно до діючого законодавства, можуть бути задоволені майнові вимоги за рахунок поручителів, майна, наданого в іпотеку, в рази перевищує заявлені позовні вимоги, судом в порушення ст. 33, 66 ГПК України, безпідставно були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідачів.

Крім того, колегією суддів апеляційної інстанції, наголошується, що вжиття судом відповідних заходів до забезпечення позову повинно здійснюватись з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника.

Так адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Фактичне виконання ухвали господарського суду Запорізької області від 04.12.2014р. по справі №905/3147/14-908/4637/14, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідачів, призведе до повної зупинки господарської діяльності відповідачів.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову і особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Вибір заходу до забезпечення позову залежить від суті позовної вимоги та повинен бути співрозмірним, а заборона на вчинення дій повинна стосуватися лише предмета спору.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідачів грошових коштів. тобто між сторонами виник спір майнового характеру, ймовірне задоволення позову за наслідками розгляду якого матиме грошове вираження.

Водночас, зі змісту ухвали від 04.12.2014 р. не вбачається та судом першої інстанції належним чином не обґрунтовано, яким чином арешт рухомого та нерухомого майна відповідачів пов'язаний з предметом позову про стягнення з відповідачів грошових коштів, а також, яким чином така заборона може призвести до ймовірного утруднення виконання або невиконання рішення про задоволення позову про стягнення грошових коштів.

З огляду на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлена судом заборона не відповідає суті пред'явлених позовних вимог.

Крім того, в порушення зазначених вище норм процесуального права позивачем не доведено відсутність у відповідачів грошових коштів. Ні в заяві позивача, ні в ухвалі суду не зазначено мотивів та підстав щодо необхідності вжиття засобу забезпечення позову та яким чином незастосування заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, також не містяться обґрунтування, щодо необхідності забезпечення позову, не зазначені обставини, наявність яких може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, не доведена адекватність засобу забезпечення позову, а також позивачем не доведено, що невжиття заходів може заподіяти шкоди його правам, свободам та інтересам, як позивача.

Отже, позивачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено наявність обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання в подальшому рішення господарського суду про задоволення позову, оскільки саме такі обставини є підставою для застосування заходів до забезпечення позову.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що при винесені ухвали від 04 грудня 2014 року у справі №905/3147/14-908/4637/14 господарським судом Запорізької області було порушено норми процесуального права, в зв'язку з чим апеляційні скарги відповідачів підлягають задоволенню, а ухвала скасуванню.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційних скарг, скасування ухвали суду першої інстанції та відмову в задоволені заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, витрати відповідачів зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг підлягають відшкодуванню за рахунок позивача у розмірі 1827,00 грн.

Керуючись статтями 22, 49, 99, 101, 102, п.2 статті 103, п. 4 ч.1 ст. 104, статтею 105, 106 Господарського процесуального кодексу України судова колегія Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги відповідачів задовольнити.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року у справі №905/3147/14-908/4637/14 скасувати.

В задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, рахунок № 37395003 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346) на користь Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, , поточний рахунок № 2001 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346.) 609,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, рахунок № 37395003 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346) на користь Публічне акціонерне товариство «Маріупольський завод важкого машинобудування» (87535, Донецька обл., м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, , поточний рахунок Хо1004 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346.) 609,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, рахунок № 37395003 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346) на користь Публічне акціонерне товариство «Полтавхіммаш» (36007, м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 85, , поточний рахунок №3546 в ПАТ «ПУМБ», МФО 3348511) 609,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 12 березня 2015 року.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.