ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.03.2015 Справа № 920/1996/14

Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Заєць С.В., суддів: Резніченко О.Ю., Левченка П.І., розглянувши матеріали справи № 920/1996/14:

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго», м. Суми,

до відповідача: Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради, м Суми,

про стягнення 1 417 092 грн. 68 коп.,

За участю представників сторін:

Від позивача: предст. Довганюк Р.М. (дов. № 10-19/17-Д/25 від 16.02.2015 року);

Від відповідача: представник Грицина В.В. (довіреність № 11 від 05.01.2015 року);

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 1 417 092 грн. 68 коп., в тому числі 314 914 грн. 15 коп. пені відповідно до п. 4.2.1. укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії №13К від 30.06.2005 року, 156 555 грн. 47 коп. 3% річних, 945 623 грн. 06 коп. інфляційних втрат.

9 лютого 2015 року відповідач подав відзив № 22/1191 від 09.02.2015 року, в якому зазначив, що сума штрафних санкцій є результатом неналежної оплати населенням вартості спожитих послуг з водопостачання та водовідведення та не відповідає фактичної вартості комунальних послуг затвердженим тарифам, що призводить до не покриття виробничих витрат та збитковості підприємства. 2 березня 2015 року відповідач надав доповнення до відзиву № 22/2048 від 02.03.2015 року, в якому просить суд зменшити розмір пені на 90 %.

16 березня 2015 року позивач подав пояснення б/н від 16.03.2015 року, в яких зазначив, що стосовно зменшення розміру пені на 90% та надання розстрочки вважає, що підставою для розстрочки є наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду. Жодних доказів, які б підтверджували наявність таких обставин, відповідач не подав, проте враховуючи той факт, що відповідач здійснює постачання водою населення м. Суми, ПАТ «Сумиобленерго» не заперечує відносно зменшення пені на 50 % та розстрочки виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості згідно запропонованого позивачем графіку.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача наполягав на зменшені розміру пені та на розстрочці заборгованості.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази, суд встановив:

30 червня 2005 року між сторонами було укладено договір про постачання електричної енергії № 13К, за умовами якого позивач постачає електричну енергію відповідачеві, а останній в свою чергу зобов'язується оплачувати позивачеві її вартість та здійснювати інші платежі відповідно до умов вказаного договору та додатків до нього, що є невід'ємними частинами договору.

Факт поставки позивачем відповідачеві активної електричної енергії за період з 1 травня 2014 року по 1 жовтня 2014 року підтверджується матеріалами справи, а саме підписаними сторонами та скріпленими печатками обох сторін Актами про обсяги переданої споживачу (спожитою споживачем) електричної енергії протягом розрахункового періоду з 01 травня 2014 року по 01 червня 2014 року, з 01 червня 2014 року по 01 липня 2014 року, з 01 липня 20114 року по 01 серпня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 01 вересня 2014 року, з 01 вересня 2014 року по 01 жовтня 2014 року (а.с. 47-57).

Пунктом 2.2.3. договору визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування, згідно з умовами додатку № 4 «Порядок розрахунків».

Відповідно до додатку № 4 до договору про постачання електричної енергії № 13К від 30.06.2005 року, розрахунковим періодом вважається період з 01 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. Рахунок на оплату електричної енергії має бути сплачений споживачем у таких співвідношеннях: до 11 числа календарного місяця, слідуючого за розрахунковим 10 % від фактично спожитої електроенергії; до 21 числа - 40 % від фактично спожитої енергії; до 31 (30) числа - 50 % від фактично спожитої енергії (п.3 додатку № 4 до договору).

Згідно п. 1.2. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.96 № 28, плата за перетікання реактивної електроенергії - плата за послуги, які електропередавальна організація або власник технологічних електричних мереж змушені надавати споживачу, якщо він експлуатує електромагнітно незбалансовані електроустановки.

Приписами пункту 2.2.4. договору визначено, що споживач зобов'язаний здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком № 5 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Наявними в матеріалах справи рахунками № 30113 за травень 2014 року, № 30113 за червень 2014 року № 30113 за липень 2014 року, № 30113 за серпень 2014 року, № 30113 за вересень 2014 року підтверджується факт виставлення позивачем відповідачеві рахунків за реактивну енергію. (а.с. 63-67).

Як вбачається з матеріалів справи, рахунки щодо оплати за перетікання реактивної енергії мають бути сплачені відповідачем протягом 5 днів з дня отримання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору свої зобов'язання належним чином не виконав, а за електричну енергію розрахувався невчасно.

Пунктом 4.2.1. договору визначено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3 - 2.2.4 договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 4 «Порядок розрахунків», відповідач сплачує позивачеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається в окремому рахунку.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до рахунків № 13-40/5736 від 04.11.2014 року, № 13-40/5739 від 02.10.2014 року, № 13-40/4865 від 02.09.2014 року, № 13-40/4517 від 04.08.2014 року, № 13-40/4150 від 02.07.2014 року нараховується пеня в сумі 314 914 грн. 15 коп. за зобов'язаннями за період з червня 2014 року по жовтень 2014 року (а.с. 70-72, 81-85).

Оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачене діючим законодавством України та умовами договору, пеня нарахована в межах строку позовної давності, відповідно до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 314 914 грн. 15 коп. є обґрунтованими.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи вищезазначені обставини, факт погашення відповідачем суми основного боргу, суд вважає за необхідне застосувати ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшивши розмір пені на 50 % та стягнути з відповідача 157 477 грн. 08 коп. цієї санкції. В частині стягнення 157 477 грн. 07 коп. пені відмовити.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищезазначені положення, позивач нарахував відповідачу 3% річних у сумі 156 555 грн. 47 коп. (а.с.73-76) та 945 623 грн. 06 коп. інфляційних збитків (а.с. 77-80).

Передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені % є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосуванням до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв'язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати електричної енергії, враховуючи, що право позивача щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України та умовами договору, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 157 457 грн. 08 коп., 3% річних в сумі 156 555 грн. 47 коп., інфляційних збитків в сумі 945 623 грн. 06 коп. є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

В частині стягнення 157 457 грн. 07 коп. пені суд відмовляє.

У відзиві на позовну заяву крім іншого відповідач просить суд розстрочити оплату заборгованості на 24 місяці рівними частинами починаючи з квітня 2015 року, оскільки, перебуває у скрутному фінансовому становищі та не має можливості сплатити всю суму заборгованості одразу.

Відповідно до ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, в тому числі відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 83 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як зазначає відповідач, в обґрунтування клопотання про розстрочку, єдиноразова сплата суми пені, 3% річних та інфляційних нарахувань є істотною і може вплинути на безперебійну роботу підприємства, внаслідок чого знизиться якість комунальних послуг, виникне заборгованість по обов'язковим першочерговим платежам до бюджету та заробітної плати.

Позивач зазначив, що підставою для розстрочки є наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду. На думку позивача, жодних доказів, які б підтверджували наявність таких обставин, відповідач не надав, але враховуючи, що відповідач здійснює постачання водою населення міста Суми позивач не заперечує проти розстрочки, проте наполягає, щоб розстрочка була здійснена за графіком запропонованим позивачем, а саме з квітня 2015 року по червень 2015 року (включно) до 25 числа кожного місяця по 52 484,82 грн. за пеню; до 25 липня 2015 року - 52 484,82 грн., в т.ч. 2,62 грн. - пеня, 52 482,20 грн. -3% річних; до 25 серпня 2015 року - 52 484,75 грн. 3% річних; до 25 вересня 2015 року - 52 484,82 грн., в т.ч. 51 588,52 - 3% річних, 896,30 грн. - втрати від інфляції; з жовтня 2015 року по березень 2017 року (включно) до 25 числа кожного місяця по 52 484,82 грн. за втрати від інфляції.

При вирішенні питання щодо доцільності надання розстрочки виконання судового рішення судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін.

Враховуючи вищезазначене, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача та розстрочення виконання рішення відповідно до графіку позивача.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 28 341 грн. 58 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 44, 49, 82, 83, 84, 85, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради (40009, м. Суми, вул. Білопільське шосе, 9, код 03352455) на користь Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» (40035, м. Суми, вул. Д. Коротченка, 7, код 23293513) 157 457 грн. 08 коп. пені, 156 555 грн. 47 коп. 3% річних, 945 623 грн. 06 коп. інфляційних витрат розстрочивши виконання рішення згідно графіку:

· з квітня 2015 року по червень 2015 року (включно) до 25 числа кожного місяця по 52 484,82 грн. за пеню;

· до 25 липня 2015 року - 52 484,82 грн., в т.ч. 2,62 грн. - пеня, 52 482,20 грн. -3% річних;

· до 25 серпня 2015 року - 52 484,75 грн. 3% річних;

· до 25 вересня 2015 року - 52 484,82 грн., в т.ч. 51 588,52 - 3% річних, 896,30 грн. - втрати від інфляції;

· з жовтня 2015 року по березень 2017 року (включно) до 25 числа кожного місяця по 52 484,82 грн. за втрати від інфляції.

3. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 157 457 грн. 07 коп. пені - в позові відмовити.

4. Стягнути з Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради (40009, м. Суми, вул. Білопільське шосе, 9, код 03352455) на користь Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» (40035, м. Суми, вул. Д. Коротченка, 7, код 23293513) 28 341 грн. 85 коп. судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.03.2015 року.

Головуючий суддя С.В. Заєць

Судді О.Ю. Резніченко

П.І. Левченко