ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2015 Справа № 920/174/15

Господарський суд Сумської області у складі: головуючого - судді Рунової В.В.,

при секретарі Осокіній А.М.,

за участю представників:

позивача - Тищенко Т.А.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/174/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м.Суми

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Суми

про стягнення 6319,66 грн.,

встановив:

До господарського суду звернулося ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м.Суми з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення 6319,66 грн. заборгованості по договірним зобов'язанням.

Відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву суду не надав.

Ухвала суду про порушення провадження у справі була направлена відповідачу за адресою зазначеною в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та повернулася до суду із довідкою пошти про неможливість вручення у зв'язку з тим, що закінчився термін зберігання.

Тому, відповідно до вимог ч.1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала вважається врученою відповідачу належним чином.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами та доповненнями, судам роз'яснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням зазначених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримує повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив наступне.

28 грудня 2012 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №92 (далі Договір оренди) - а.с.10 -11.

Відповідно до п.1.1 Договору оренди орендодавець зобов'язався передати, а орендар прийняти у строкове платне користування нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 38,70 кв.м.

Строк оренди складає 35 місяців з моменту прийняття приміщення орендарем за актом прийому - передачі. Орендна плата за користування приміщенням в місяць складає 3289,50 грн. (крім того ПДВ 657,90 грн.), всього 3947,40 грн. Щомісячно, не пізніше 15 числа поточного місяця орендодавець нараховує, а орендар сплачує орендну плату в розмірі передбаченому п.4.1 договору. На підставі виставлених орендодавцем рахунків орендар відшкодовує фактичні витрати орендодавця на утримання приміщення, зокрема: водопостачання, електропостачання, теплопостачання, земельний податок. Орендна плата індексується кожні шість місяців. Орендні платежі перераховуються орендарем в безготівковому порядку на рахунок орендодавця. (п.п.3.1., 4.1.,4.2., 4.5., 4.8. Договору оренди ).

Згідно п.5.3.2. договору оренди, орендар зобов'язався своєчасно вносити орендні платежі та суми відшкодування фактичних витрат на утримання орендованого приміщення, передбачених п.4.2 Договору оренди.

Приміщення було передано відповідачу 01.01.2013р., що підтверджується актом прийому - передачі (а.с.12).

25.12.2013р. сторони уклали додатковий договір згідно умов якого договір оренди №92 від 28.12.2012р. було припинено з 30.09.2013р. (а.с.13).

Разом з тим, в порушення умов Договору оренди відповідач не сплатив орендну плату за серпень 2013р. в сумі 3955,30 грн. (рахунок - фактура №18775 від 08.08.2013р.), а також частково не сплатив орендну плату за вересень 2013р. у сумі 7,90 грн. (рахунок - фактура №19569 від 09.09.2013р.).

Крім того, в порушення взятих на себе зобов'язань, відповідачем не було відшкодовано витрати по утриманню орендованого приміщення, а саме: витрати на електропостачання за вересень 2013р. по рахунку - фактурі №19851 від 25.09.2013р. в сумі 2078,34 грн. та витрати за водопостачання та водовідведення за вересень 2013р. по рахунку - фактурі №20101 від 02.10.2013р. в сумі 19,90 грн.

Станом на 20.01.2015р. заборгованість відповідача за склала: 3963,20 грн. - заборгованість за оплату оренди приміщення (з індексацією) за серпень 2013р. та залишок заборгованості (7,90 грн.) за вересень 2013р.; 2098,24 грн. - відшкодування витрат пов'язаних з утриманням приміщення (в тому числі: витрати на електропостачання за вересень 2013р. в сумі 2078,34 грн. та витрати за водопостачання та водовідведення за вересень 2013р. в сумі 19,90 грн.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

У відповідності до вимог статей 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна надати докази в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Відповідач не надав суду доказів погашення заявленої до стягнення позивачем суми боргу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність заборгованості відповідача перед позивачем за Договором оренди №92 від 28.12.2012р. на суму 6061,44 грн. (заборгованість за орендну плату та відшкодування витрат), а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно з п.8.2. Договору оренди у випадку прострочення сплати орендних платежів орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період сплати пені, від суми боргу за кожний день прострочення.

Враховуючи вищевикладене та те, що судом задовольняються позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основної суми боргу за Договором оренди №92 від 28.12.2012р., суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 258,22 грн. пені - підлягають задоволенню, як такі, що нараховані відповідно до норм укладеного між сторонами договору та вимог діючого законодавства, а також підтверджуються перевіреними судом розрахунками позивача.

Частиною 7 статті 84 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно зі статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 1827 грн., які були сплачені останнім при зверненні до суду.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (40035, АДРЕСА_1; ід. номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м.Суми (40000, м.Суми, вул. Г.Кондратьєва, 20; ід. код 00039002) заборгованість за договором оренди №92 від 28.12.2012р. у розмірі 6319,66 грн., а також витрати по сплаті судового збору у даній справі у сумі 1827 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 20.03.2015р.

Суддя (підпис) В.В. Рунова