РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2015Справа №910/302/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укренергобудмеханізація»

до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

про визнання договору недійсним.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Братченко А.В., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укренергобудмеханізація» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - відповідач) про визнання договору недійсним.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.01.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/302/15-г, розгляд справи призначено на 11.02.2015 р.

21.01.2015 р. представником позивача було подано клопотання про повторну видачу копії рішення.

10.02.2015 р. представником відповідача через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано письмовий відзив на позов.

У судове засідання 11.02.2015 р. представники сторін з'явились, представник позивача надав суду заяви та документи для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 11.02.2015 р. судом, в порядку, передбаченому ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 04.03.2015 р.

04.03.2015 р. представником позивача через відділ діловодства господарського суду м. Києва були подані письмові пояснення на відзив відповідача та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 04.03.2015 р. представники сторін з'явились.

У судовому засіданні 04.03.2015 р. судом, в порядку, передбаченому ст. 77 ГПК України та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 11.03.2015 р.

11.03.2015 р. представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано пояснення, а також заяву про колегіальний розгляд справи та про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 11.03.2015 р. представник позивача не з'явився.

Представник відповідача у судове засідання 11.03.2015 р. з'явився, надав свої пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши у судовому засіданні 11.03.2015 р. заяву позивача про колегіальний розгляд справи та про відкладення розгляду справи, суд відмовив у задоволенні вказаної заяви, у зв'язку з її необґрунтованістю.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2007 р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариства) (в подальшому перейменований на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», далі - відповідач, банк) та Відкритим акціонерним товариством «Укренергобудмеханізація» (в подальшому перейменоване на Публічне акціонерне товариство «Укренергобудмеханізація», далі - позивач, позичальник) було укладено Кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 23/2007 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 300 000,00 грн. (ліміт кредитної лінії), на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором.

Відповідно до п. 13.2.1 Кредитного договору позичальник зобов'язується направити на поточні рахунки в банку 60% доходу (виручки) від реалізації. При збільшенні частки надходжень на поточний рахунок позичальника у банку проти передбаченого в першому абзаці цього на кожних 50% плата за кредит зменшується на 1% річних. При зменшенні частки надходжень на поточний рахунок позичальника у банку проти передбаченого в першому абзаці цього пункту на кожних 50% плата за кредит зростає на 1% річних. Розрахунок частки надходжень здійснюється щоквартально на основі даних статистичної звітності позичальника та банківських даних щодо надходжень, розрахованих згідно з методикою банку.

02.03.2009 р. між сторонами було укладено Договір про внесення змін № 03 до Кредитного договору, яким сторони, зокрема, погодили, що проценти за користування кредитом нараховуються банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 23 процента річних, починаючи з 02.03.2009 р. Позичальник зобов'язується до 01.04.2009 р. перевести свої грошові потоки в Промінвестбанк, а в разі невиконання цієї умови проценти за користування кредитом нараховуватимуться банком у розмірі 26 процентів річних.

Позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог, зазначає суду про те, що зі змісту положень пункту 3.12. Договору вбачається, що банк може збільшувати відсоткову ставку по оплаті за користування кредитними коштами по своїй власній методиці, яка затверджується та змінюється банком самостійно, без участі позичальника. Та крім того, згідно з твердженнями позивача, вищезазначені умови Договору про внесення змін до Кредитного договору передбачають можливість збільшення банком відсоткової ставки за користування кредитними коштами на підставі власних відомостей банку про грошові потоки (надходження) позичальника, і при цьому такі відомості оцінюються банком за власною методикою, тобто передбачають можливість зміни банком відсоткової ставки по кредиту в односторонньому порядку, в тому числі в бік збільшення.

Вищезазначені умови Кредитного договору, в тому числі в редакції Договору про внесення змін № 03 до Кредитного договору, щодо права банку змінювати відсоткову ставку за користування кредитними коштами, за твердженнями позивача, протирічать статті 1056-1 Цивільного кодексу України, а тому позивач просить суд визнати Кредитний договір недійсним з цих підстав.

Відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки вважає, що всі умови Кредитного договору, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, були погоджені сторонами за взаємною згодою, а тому Кредитний договір не може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Аналогічне положення викладене у п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року N 11.

Згідно з ч. 2 ст. 631 Цивільного кодексу України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Суд не погоджується з доводами позивача щодо наявності передбаченої Кредитним договором можливості у банку підвищувати відсоткову ставку в односторонньому порядку, оскільки, як вбачається з Договору про внесення змін № 03 до Кредитного договору, мова йде про встановлення у вказаному договорі двох фіксованих процентних ставок за користування кредитними коштами, які застосовуються в залежності від настання певних обставин, що не заборонено законом.

Крім того, частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач, уклавши з відповідачем Договір про внесення змін № 03 до Кредитного договору, тим самим погодився з його умовами.

Також відповідач зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до господарського суду м. Києва з даним позовом.

Згідно з п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29 травня 2013 року N 10 (далі - Постанова № 10) позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Як вказано в пункті 2.1 Постанови № 10, частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Згідно з п. 2.2 Постанови № 10 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про визнання Кредитного договору недійсним не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 - 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 16.03.2015 р.

Суддя О.В. Нечай