РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2015Справа №910/11558/14
За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Фізичної особи-підприємця Синельника Петра Григоровича

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунального підприємства «Житлосервіс» Куренівка» Оболонського району м. Києва

про стягнення 12153,02 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача - Кучкова Ю.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Синельник П.Г.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням умов договору на користування електричною енергією № 22197 від 27.12.2000 в розмірі 12153,02 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва № 910/11558/14 від 21.08.2014, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2014, позивачу відмовлено у задоволені позовних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.12.2014 рішення Господарського суду м. Києва № 910/11558/14 від 21.08.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2014 скасовано та справу відправлено на новий розгляд.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.12.2014 порушено провадження у справі № 910/11558/14, розгляд справи призначено на 09.02.2015.

У судовому засіданні оголошувалися перерви.

Ухвалою суду від 23.02.2015, за клопотанням представників сторін в порядку, передбаченому ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду справи.

Представник позивача в судове засідання 13.03.2015 з'явився та підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті, за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 13.03.2015, відповідно до ст. 85 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

27.12.2000 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - Позивач) та Фізичною особою-підприємцем Синельником Петром Григоровичем (далі - Відповідач) укладено договір на користування електричною енергією № 22197 (далі - Договір), в редакції, відповідно до додаткової угоди від 17.08.2011 № 22197.

Відповідно до п. 1. Договору, Позивач продає електричну енергію Відповідачу, а Відповідач оплачує її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору та Додатками до Договору.

Пунктом 2 Додатку 2 «Порядок розрахунків» до Договору передбачено обов'язок Відповідача здійснювати повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії заявленого на розрахунковий період за формою попередньої оплати, яка, згідно з пп. 2.1 Додатку, здійснюється до 15 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю.

Згідно з пп. 2.2 Додатку 2, остаточний розрахунок за спожиту активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, оплата рахунків за перетікання реактивної електроенергії та інших платежів згідно з умовами цього Договору здійснюється на підставі виставлених Постачальником рахунків протягом 5 операційних днів з моменту їх отримання.

Згідно з п. 5 Додатку 2, за даними акту про використану електричну енергію, з урахуванням розрахункової величини втрат, визначається обсяг фактично спожитої активної електроенергії та перетікання реактивної електроенергії. Цей обсяг сторони фіксують в акті про приймання - передавання товарної продукції, акті надання послуг з компенсації втікання реактивної електроенергії, два примірники яких Відповідач надає Позивачеві. Останній має повернути погодженими по одному примірнику зазначених документів в наступному розрахунковому періоді.

Пунктом 2.5 Договору визначено, що у разі звільнення Споживачем займаного приміщення, реорганізації, ліквідації (у т.ч. шляхом банкрутства), відчуження в будь-який спосіб займаного приміщення Споживач зобов'язаний повідомити Постачальника за 20 діб до дня настання таких змін та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату усіх видів платежів, передбачених Договором, до дня настання вищезазначених змін включно, а Постачальник зобов'язаний припинити постачання електричної енергії з дня звільнення Споживачем приміщення або закінчення терміну права користування на електроустановки.

16.05.2013 Відповідач звернувся до Позивача із заявою (вх. №31/3-1761) про розірвання договору на постачання електричної енергії.

12.06.2013, на підставі листа Відповідача, представники Позивача за адресою об'єкту за Договором склали Акт про відключення споживача при розірванні договору № . При складанні Акту в присутності Відповідача зазначено тип лічильника та зафіксовано показання на рівні 1821кВт.

У відомостях, зазначених Відповідачем в Акті про використану електричну енергію за квітень 2013 року, зафіксовано поточні показники споживання на рівні 6813 кВт, а відтак, протягом часу, що минув до моменту складання Акту про відключення від 12.06.2013, лічильник перейшов через нульову межу відліку спожитої електроенергії.

З урахуванням викладеного вбачається, що Відповідачем, протягом наведеного періоду спожито 5058 кВт.

Позивач, в обґрунтування позовних вимог, надав суду копії акту про використану активну/реактивну електричну енергію за звітний період, рахунки та рахунки-розшифровки про використану активну/реактивну електричну енергію за спірний період, акти надання послуг з перетікання реактивної електроенергії, акти прийняття-передавання товарної продукції, акти контрольного огляду розрахункових точок, довідку про надходження коштів в погашення боргу за спожиту електричну енергію.

Позивач взяті на себе за Договором зобов'язання виконав.

В той же час за Відповідачем, за період з 01.04.2013 по 01.05.2014, утворився борг за спожиту активну електричну енергію на суму 5985,22 грн.

Крім того, п. 6 Додатку 2 до Договору встановлено, що у разі споживання електричної енергії у рахунковому періоді понад договірну величину, актом, що фіксує зазначене перевищення, сторони вважають Додаток «Звіт про використану електроенергію» за відповідний розрахунковий період, погоджений обома сторонами. Постачальник надає Споживачу рахунок на оплату двократної вартості допущеного перевищення. Рахунок має бути оплачений протягом 5 операційних днів з моменту отримання.

Договірні величини споживання на 2013 рік зафіксовані у Додатку 8А «Обсяги постачання електричної енергії Споживачу».

У квітні 2013 року зафіксовано перевищення Відповідачем договірних величин споживання електроенергії на 5028 кВт/год., двократна вартість якої складає 5987,75 грн., включно з ПДВ.

Листом Державної податкової адміністрації України № 1091/7/16-1517 від 18.05.2009 «Про особливості окремих норм Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» внормовано, що споживачі (крім населення), у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують електропостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини. Кошти, які отримує електропостачальна організація, як плату за перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період, включаються до бази оподаткування ПДВ за ставкою у розмірі 20%.

Оскільки двократна вартість різниці фактично спожитої електроенергії і її договірної величини фактично являє собою підвищену плату за використану з порушенням режимів споживання електроенергію, така оплата є додатковою компенсацією вартості товарів і полягає оподаткуванню у загальновстановленому порядку.

З метою досудового врегулювання спору Позивач звернувся до Відповідача з вимогою про сплату заборгованості за спожиту електричну енергію (вих. № 030/31/3-1041 від 08.07.2013) сумі 5985,22 грн., двократної вартості різниці між фактично спожитою електричною енергією і договірною величиною в сумі 5987,75 грн. та трьох відсотків річних в сумі 101,37 грн., що в цілому складає 12074,34 грн.

Однак зазначена претензія залишена Відповідачем без відповіді та задоволення.

На підставі викладеного Позивач звернувся за захистом порушених прав до суду.

Оцінивши подані Позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між Позивачем та Відповідачем виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, з силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму, що підтверджується документами, копії та оригінали яких знаходяться у матеріалах справи.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Судом встановлено, що Відповідач отримував послуги щодо постачання електроенергії у нежитлове приміщення, розташоване за адресою м. Київ, вул. Сокальська, 5-А, яким користувався на підставі Договору оренди нежитлового приміщення № 12148 від 13.03.2008.

З матеріалів справи вбачається, що термін дії Договору № 12148 від 13.03.2008 закінчився 11.03.2009. Приміщення, згідно з актом прийому-передачі, здане Відповідачем балансоутримовачу - комунальному підприємству «Житлосервіс» Куренівка» Оболонського району м. Києва (копія акту наявна в матеріалах справи).

Згідно з актом обстеження зазначеного приміщення, затвердженого начальником ЖЕК-512 від 01.04.2013, нежитлове приміщення площею 12,4 кв.м. в будинку № 5-А по вул. Сокальській, за цільовим призначенням фактично використовується для власних потреб (вільне).

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що 17.08.2009, тобто після закінчення строку дії договору оренди зазначеного нежитлового приміщення, сторонами підписано Додаткову угоду до Договору, якою, фактично, Договір викладено у новій редакції. Таким чином, Відповідач визнав факт існування між ним та Позивачем відносин з користування електричною енергією.

Відповідно до відомостей, наведених у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наявному в матеріалах справи, Відповідач з 20.06.2013 перебував в стані припинення, та, згідно з повідомленням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 16.07.2014, припинив підприємницьку діяльність, про що внесено запис № 3030068.

Згідно зі ст. 51 ЦК України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Зі змісту ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України вбачається, що однією із особливостей припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 04.12.2013 у справі № 6-125цс13.

Відтак, вимога Позивача щодо стягнення з Відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 5985,22 грн. та двократної вартості різниці між фактично спожитою електричною енергією і договірною величиною в сумі 5987,75 грн. є законною та підлягає задоволенню.

Виходячи з положень ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 611 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Перевіривши доданий Позивачем у позові розрахунок, відповідно до якого розмір трьох відсотків річних складає 180,05 грн., суд дійшов висновку про його обґрунтованість та арифметичну правильність, в зв'язку з чим зазначені суми підлягають стягненню з Відповідача.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

Судовий збір, відповідно до положень ст. 49 ГПК України, покладається на Відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Синельника Петра Григоровича (04074, м. Київ, вул. Вишгородська, 18/2, кв. 10; ідентифікаційний код ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5; ідентифікаційний код 00131305) 5985 (п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 22 коп. заборгованості, 5987 (п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят сім) грн. 75 коп. двократної вартості понаднормово спожитої енергії, 180 (сто вісімдесят) грн. 05 коп. 3% річних та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.03.2015

Суддя Грєхова О.А.