КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Справа№ 910/16513/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Самсіна Р.І.

суддів: Скрипки І.М.

Шаптали Є.Ю.

За розглядом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фра-М»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 року (суддя - Бондарчук В.В.) у справі № 910/16513/14

За позовом Компанії «Хербс Трейдінг ГмбХ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фра-М»

про стягнення коштів

за участю представників сторін:

від позивача: Старцева Т.М. (довіреність від 01.07.2014р.);

від відповідача (скаржник): Золотухіна О.М. (довіреність від 20.01.2015р.);

Толмачова І.Ю. (довіреність від 20.01.2015р.);

В судовому засіданні присутній Остапенко Д.О.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. частково задоволені позовні вимоги Компанії «Хербс Трейдінг ГмбХ», вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фра-М» 812 298, 04 євро,що еквівалентно 12 957 624, 01 грн. заборгованості, 32 650, 72 євро, що еквівалентно 520 838, 11 грн. пені, 5 130, 22 євро, що еквівалентно 81 836, 30 грн. 3% річних та 68 083, 94 грн. судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою суду від 03.02.2015р. прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фра-М» у якій скаржник просив скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 12.01.2015р. по справі № 910/16513/14; прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фра-М» на користь Компанії «Хербс Трейдінг ГмбХ» 812 298, 04 євро, що еквівалентно 12 957 624, 01 грн. заборгованості, 32 650, 72 євро, що еквівалентно 520 838, 11 грн. пені, 5 130, 22 євро, що еквівалентно 81 836, 30 грн. 3% річних та 68 083, 94 грн. судового збору.

Заяву ТОВ «Фра-М» про відвід суддів Самсіна Р.І. та Шаптали Є.Ю. судом розглянуто, у відводі суддів відмовлено, про що винесено ухвалу в порядку ст. 20 ГПК України.

Ухвалене рішення у справі відповідач вважає невідповідним законодавству, прийнятим при неповному з'ясуванні обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права; крім того, за твердженням відповідача, справу розглянуто господарським судом за відсутності представників відповідача - ТОВ «Фра-М», які не були повідомлені належним чином про дату засідання суду.

У апеляційній скарзі, відповідач не погоджується з тими доказами, на які посилається позивач і має наступні зауваження:

- оригінал додаткової угоди № 129 від 06.12.2013р. до угоди купівлі-продажу № 05/2012 від 01.07.2012р. підписаний сторонами у відповідача відсутній, у зв'язку з чим підприємство не може погодитися з тим, що відповідно до цієї додаткової угоди, позивачем було поставлено відповідачеві товар на суму 250 167, 06 євро;

- в додаткових угодах до угоди купівлі-продажу № 05/2012 від 01.07.2012р., які вказуються в рішенні суду та за якими, на думку позивача, у відповідача існує заборгованість, вказується різний термін оплати за товар від 30 до 180 днів, що також не було досліджено судом в повному обсязі, тобто існує імовірність, що строк оплати за деякими додатковими угодами ще не закінчився;

- оскільки в розрахунку пені судом були виявлені помилки, а відповідач взагалі був позбавлений можливості перевірити розрахунок пені та 3% річних; ТОВ «Фра-М» не впевнено в обґрунтованості нарахованих пені та 3% річних, та наполягає на перевірці правильності нарахування суми пені та 3% річних із зазначенням курсу, по якому було нараховано еквівалент євро до гривні;

- в тексті рішення суду не зазначається в який саме період позивачем нараховано суму пені, а відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано;

- в рішенні суду немає ніякої інформації стосовно аналізу кредитних нот, які були виставлені відповідачу в якості знижок за своєчасну оплату товару; оформлені кредитні ноти могли бути виставлені в рахунок саме тих інвойсів, а також митних декларацій та товарно-транспортних накладних, які зазначаються позивачем в позовній заяві та за якими позивачем було поставлено товар;

- проаналізувавши історію валютних операцій з постачальником Компанією «Хербс Трейдінг ГмбХ» за період з 01.07.2012р. по 31.12.2014р. в рамках угоди купівлі-продажу № 05/2012 від 01.07.2012р. ТОВ «Фра-М» через поточні рахунки, відкриті в АТ «Райффайзен Банк Аваль», здійснено перерахування іноземної валюти на загальну суму 1 806 282, 59 євро, що підтверджується довідкою з банку за вих. № 145-2-1-00/135 від 21.01.2015р.; вказана сума значно перевищує загальну суму угоди купівлі-продажу № 05/2012 від 01.07.2012р.; виходячи з цього, відповідач має всі підстави вважати, що судом не всебічно, не повно та не об'єктивно були розглянуті всі обставини справи, які можуть вплинути на рішення суду.

Від позивача отримано відзив на апеляційну скаргу (зареєстровано за вхідним суду № 09-11/4679/15 від 17.03.2015р.), у якому зазначається, що апеляційна скарга ТОВ «Фра-М» від 22.01.2015р. є абсолютно необґрунтованою; відповідач в апеляційній скарзі наводить явно неправдиву інформацію, здійснює «підміну понять» з метою маніпулювання та введення в оману суду. Компанія «Хербс Трейдінг ГмбХ» вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Фра-М» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/16513/14 від 12.01.2015р. - залишенню без змін.

За розглядом матеріалів справи, при дослідженні наявних доказів, враховуючи пояснення представників сторін та доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, судом відзначається про відсутність підстав для скасування судового рішення при врахуванні наступного.

Матеріалами справи підтверджено, не заперечується сторонами та встановлено під час розгляду справи судом першої інстанції, що 01.07.2012р. сторонами укладено угоду купівлі-продажу № 05/2012, за умовами якої продавець (позивач у справі) продає, покупець (відповідач у справі) купує лікарські засоби, вироби медичного призначення, засоби догляду за волоссям, гігієнічні продукти, косметичні засоби, харчові добавки (товари), кількість, асортимент та ціни яких вказані в Генеральній Специфікації (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною цієї Угоди, на умовах DAP (delivered at place/поставка в місці) «Фармлогістика» м. Бориспіль, Україна (Інкотермс 2010) (п. 1.1 угоди).

В силу укладення між сторонами угоди, відповідно до п.1 ст. 174 Господарського кодексу України виникли господарські зобов'язання визначені договором купівлі-продажу, регулювання якого на законодавчому рівні визначено у главі 54 Цивільного кодексу України.

Спір у справі виник внаслідок нездійснення оплати за товар на суму 812 298, 04 євро, поставка якого на умовах угоди № 05/2012 від 01.07.2012р. підтверджена наступними документами:

- додатками із встановленими строками розрахунків № 121, № 122 від 07.11.2013р. (термін оплати за товар 180 днів), № 128, № 129 від 06.12.2013р. (термін оплати за товар 120 днів), № 133 (термін оплати 30 днів), № 134, № 137, № 138, № 139, 140 від 19.03.2014р. (термін оплати 90 днів);

- рахунками-інвойсами в яких також зазначалось про встановлені у додатках строки оплати № 7486 від 11.11.2013р. (по додатку № 121 на суму 136 770 євро); № 7487 від 11.11.2013р. (по додатку № 122 на суму 11 205, 36 євро); № 7514 від 09.12.2013р. (по додатку № 128 на суму 296 526, 96 євро); № 7515 від 09.12.2013р. (по додатку № 129 на суму 250 167, 06 євро); № 90000617 від 02.04.2014р. (по додатку № 133 на суму 107 969, 43 євро); № 90000618 від 02.04.2014р. (по додатку № 134 на суму 3 520, 60 євро); № 90000621 від 02.04.2014р. (по додатку № 137 на суму 5 856 євро); № 90000622 від 02.04.2014р. (по додатку № 138 на суму 9 330 євро); № 90000623 від 02.04.2014р. (по додатку № 139 на суму 1 334 євро); № 90000624 від 02.04.2014р. (по додатку № 140 на суму 4 227, 12 євро);

- вантажно-митними деклараціями та товарно-транспортними накладними від 18.12.2013р., 12.12.2013р., 24.12.2013р., 04.04.2014р., з відмітками про переміщення та розмитнення товарів на суму 296 526, 96 євро, 250 167, 06 євро, 136 770 євро, 11 205, 36 євро, 107 969, 43 євро (документи надані ПП «Фармлогістика» згідно з листом № 541а від 02.09.2014р., аркуш справи 100-129 том 1).

Державною фіскальною службою України листом за вих. № 4477/6/99-99-18-03-04-15 від 03.10.2014р. підтверджено розмитнення ТОВ «Фра-М» товарів поставлених за угодою № 05/2012 від 01.07.2012р. згідно вантажно-митних декларацій № 700130000/2013/021377 від 19.11.2013р.; № 700130000/2013/023152 від 16.12.2013р.; № 700130000/2013/023935 від 25.12.2013р.; № 700130000/2014/005538 від 19.04.2014р.; № 700130000/2014/004990 від 08.04.2014р.; № 700130000/2014/004993 від 08.04.2014р.; № 700130000/2014/004988 від 08.04.2014р.; № 700130000/2014/004991 від 08.04.2014р.; № 700130000/2014/004992 від 08.04.2014р. (аркуш справи 174; 168).

Згідно положень п. 3.2 угоди, поставка товару, зазначеного в п. 1.1 цієї угоди, здійснюється частково (в порядку календарного надходження заявок від покупця) в кількості та асортименті, узгоджених сторонами і зазначених в заявках; заявка узгоджується та оформлюється в письмовій формі у вигляді специфікації, яка є невід'ємною частиною цієї угоди.

При цьому, судом враховуються доводи апелянта про не підписання ним додатку № 129 від 06.12.2013р., що підтверджує неналежне оформлення документації на підприємстві та порушення вимог п. 3.2 угоди з боку саме відповідача, з огляду на прийняття та розмитнення ТОВ «Фра-М» товару поставленого згідно вказаного додатку, що не може бути підставою для звільнення від оплати за вказаний товар відповідно до погоджених сторонами умов в договорі (п.3.5, п. 4.2, додаток № 2 до угоди).

Від прийняття зазначеного товару поставленого за угодою № 05/2012 від 01.07.2012р. згідно додатку № 129 від 06.12.2013р. покупець (ТОВ «Фра-М») не відмовився, зазначений товар продавцю (компанії «Хербс Трейдінг ГмбХ») не повернув, на вимоги суду (ухвала від 03.02.2015р.) не представив документів

на спростування доводів позивача щодо отримання товариством товару поставленого за додатком № 129 (рахунок № 7515) згідно залучених до справи ВМД № 12511007/2013/814968, № 700130000/2013/023935 від 25.12.2013р. якими підтверджено розмитнення ТОВ «Фра-М» товару поставленого за рахунком № 7515.

В силу положень угоди (п. 4.2) строки та умови оплати зафіксовані у Додатку № 2 до даної угоди купівлі-продажу, який є невід'ємною частиною останньої.

Вказаним додатком № 2 до угоди купівлі-продажу № 05/2012 від 01.07.2012р. передбачено систему знижок при умові здійснення попередньої оплати, здійснення оплати протягом -30, - 45, -60 днів від дати отримання відповідної партії товару.

У п. 1 додатку № 2 до угоди відображені положення п. 3.5 угоди щодо підтвердження отримання кожної окремої часткової поставки датою, яка відображена Державною митною службою України при отриманні вантажу покупцем на вантажній митній декларації імпорт 40…; також, визначено право покупця самостійно визначати термін оплати кожної поставки згідно зазначених умов із повідомленням про це в письмовій формі у заявці на товар; вказано, що продавець узгоджує та оформляє умови кожної окремої поставки у специфікації, яка є невід'ємною частиною цієї угоди; оплата за кожну поставку здійснюється відповідно до умов, які відображені у відповідній специфікації; знижки надаються шляхом оформлення кредитної ноти, після своєчасної оплати.

Використання кредитних нот, які отримані ТОВ «Фра-М», зокрема згідно переліку у наданій бухгалтерській довідці товариства (додаток до апеляційної скарги) підтверджено розрахунком вартості несплаченого товару з врахуванням кредитних нот від 28.04.2014р. на суму 2 235, 08 євро (аркуш справи 78), 9 992, 25 євро (аркуш справи 79), та кредитних нот від 12.05.2014р. на суму 146, 66 євро, 2 234, 50 євро (всього на суму 2 381, 16 грн.) в оплату по рахунку № 7514, внаслідок чого до стягнення, виходячи із загальної вартості поставленого товару 826 906, 53 євро, заявлено суму заборгованості в розмірі 812 298, 04 євро (826 906, 53 євро - 9 992, 25 євро - 2 235, 08 євро - 146, 66 євро - 2 234, 50 євро).

Доводи апеляційної скарги в цій частині судом відхиляються, сума заборгованості заявлена до стягнення в розмірі 812 298, 04 євро не спростована відповідачем, подана під час розгляду апеляційної скарги представником відповідача довідка з банку (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за вих. № 145-2-1-00/135 від 21.01.2015р.) не може розцінюватись як доказ відсутності заборгованості за угодою № 05/2012 від 01.07.2012р. щодо якої розглядався спір у справі № 910/16513/14, оскільки містить відомості про здійснення перерахування іноземної валюти в загальному розмірі за контрактом, однак без вказання оплат конкретних поставок товару, в тому числі, згідно додаткових угод по яких виник спір у справі № 910/16513/14.

Окрім того, в обгрунтування суми боргу в розмірі 812 298, 04 євро позивачем наводяться відомості по зведеному балансу компанії «Хербс Трейдінг ГмбХ» щодо розрахунків із контрагентом ТОВ «Фра-М» за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р., результат яких підтверджено незалежною аудиторською компанією BDO Austria GmbH, з перекладом на українську мову, де загальний обсяг поставок за угодою складає 3 395 209, 21 євро; загальний обсяг кредит-нот (знижок) за угодою - 168 745, 54 євро; загальний обсяг здійснених оплат за угодою - 2 414 165, 63 євро.

Пунктом 11.5 угоди № 05/2012 від 01.07.2012р. передбачено, що угода набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами та діє до 31.12.2012р., а в частині виконання взятих сторонами на себе зобов'язань за цією угодою до повного їх виконання та відшкодування збитків.

У додатках № 31, № 124, які є невід'ємною складової частиною до Угоди купівлі-продажу № 05/2012 від 01.07.2012р. сторони домовились продовжити термін дії Угоди купівлі-продажу до 31.12.2013р., до 31.12.2014р. (аркуш справи 28, 29 том 1).

Доказів припинення угоди у встановленому порядку в періоді, за який розглянуто вимоги щодо стягнення боргу, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Твердження скаржника про імовірність того, що строк оплати за деякими додатковими угодами ще не закінчився є лише його твердженнями, оскільки зазначені обставини можуть бути визначені виходячи із умов додатків, по яких розглянуто спір, та документів підтверджуючих отримання відповідачем товару, які є всі в наявності у відповідача.

Станом на час звернення до суду (07.08.2014р.), строки оплати за поставками згідно рахунків № 7486, № 7487 від 11.11.2013р., № 7514, № 7515 від 09.12.2013р., № 90000617, № 90000618, № 90000621, № 90000622, № 90000623, № 90000624 від 02.04.2014р. є такими що настали, виходячи з погоджених у них термінах оплати та підтверджених вантажно-митними деклараціями даних про отримання товару:

- 18.05.2014р. настав строк оплати за рахунками № 7486, 7487 (180 днів з моменту оформлення декларації - 19.11.2013р.);

- 15.04.2014р. настав строк оплати по рахунку № 7514 (120 днів з моменту оформлення декларації від 16.12.2013р.);

- 24.04.2014р. настав строк оплати по рахунку № 7515 (120 днів з моменту оформлення декларації від 25.12.2013р.);

- 19.05.2014р. настав строк оплати по рахунку № 90000617 (30 днів з моменту оформлення декларації від 19.04.2014р.);

- 07.07.2014р. настав строк оплати рахунків № 90000618, № 90000621, № 90000622, № 90000623, № 90000624 (90 днів з моменту оформлення декларацій від 08.04.2014р.).

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції правомірно задоволено позов в частині стягнення з відповідача основного боргу, в свою чергу доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі відхиляються апеляційним господарським судом, не свідчать про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи чи про порушення або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні спору, оскільки, обґрунтовані лише припущеннями скаржника без спростування встановлених судом обставин належними доказами.

В силу положень ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. На сторін процесуальним законом покладено саме обов'язок довести обставини на які вони посилаються належними засобами доказування, а не надавати оцінку доказам іншої сторони (ст. 33 ГПК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Положеннями статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

До стягнення позивачем заявлено суму 3% річних за розрахунком по періоду прострочення станом на 16.07.2014р., тобто за період прострочення тривалістю:

- 92 дні у відношенні поставки товару на суму 281 918, 47 євро (сума поставки за рахунком № 7514 з урахуванням знижки зарахованої в оплату);

- 84 дні у відношенні поставки товару на суму 250 167, 06 євро,

- 60 днів у відношенні поставки товару на суму 136 770 євро; 11 205, 36 євро;

- 59 днів у відношенні поставки товару на суму 107 969, 43 євро;

- 9 днів у відношенні поставки товару на суму 3 520, 60 євро, 5 856 євро, 9 330 євро, 1 334 євро, 4 227, 12 євро, відповідно рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача 5 130, 22 євро суми 3% річних за визначений позивачем період є правильним.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до абзацу 2 п. 4.3. угоди, при затриманні оплати відповідачем, останній зобов'язаний виплатити позивачеві пеню у розмірі 0,2% від несплаченої в термін суми за кожний день затримання оплати. В будь-якому випадку сума пені не може перевищувати 10 % від загальної суми даної Угоди купівлі-продажу. Виплата пені за затримку оплати не звільнює відповідача від обов'язку здійснення оплати згідно угоди купівлі-продажу.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За таких обставин, враховуючи передбачений умовами договору розмір штрафних санкцій, який перевищує розмір встановлений законом, стягненню в примусовому порядку підлягає сума обмежена законодавством, в свою чергу умови договору, зокрема, в частині сплати штрафних санкцій у більшому розмірі є обов'язковими для сторін та можуть бути виконані в добровільному порядку.

В даному випадку, вирішується питання про стягнення в примусовому порядку нарахованої пені, що в свою чергу не виключає можливості її нарахування в інших розмірах погоджених договором.

Вказана позиція викладена також в Інформаційному листі Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» у п. 49 якого зазначено, що положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» не встановлюють обмежень щодо визначення розміру пені, а передбачають обмеження розміру пені, що підлягає стягненню.

Окрім того, висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України 11/103 від 24.10.2011р. (справа № 25/187), а також і у постанові Верховного Суду України 11/112 від 07 листопада 2011 року (справа 5002-2/5109-2010), які згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є обов'язкові до врахування судом при прийнятті рішення у справі.

Врахувавши зазначені вимоги, судом першої інстанції вирішено питання про стягнення з відповідача пені в розмірі 32 650, 72 євро згідно розрахунку, що проведений за визначений позивачем період прострочення станом на 16.07.2014р. (дата на яку здійснено розрахунок позивачем) за подвійною обліковою ставкою встановленою Постановами НБУ від 09.08.20130р. № 315 (6,5%), від 14.04.2014р. № 212 (9,5%), період нарахування пені не перевищував встановленого законом обмеження (6 місяців).

Усі суми заявлені до стягнення з відповідача визначені в євро, тобто за валютою угоди купівлі-продажу № 05/2012 від 01.07.2012р.; еквівалент сум у гривні вказаний у рішенні суду за курсом НБУ (1595, 1811 грн. за 100 євро) станом на дату підписання позовної заяви 16.07.2014р., що жодним чином не свідчить про порушення при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права, оскільки судом захищене право позивача на отримання відповідної суми грошових коштів в іноземній валюті, а не еквіваленту такої суми на відповідну дату; а стягнення коштів за рішенням суду в іноземній валюті відбувається у встановленому порядку виконання судового рішення, тобто з урахуванням відповідного курсу валюти на дату виконання.

Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду судом справи № 910/16513/14 за відсутності відповідача, якого не повідомлено належним чином про місце засідання суду, не знаходить свого підтвердження, оскільки проінформованість скаржника (ТОВ «Фра-М») про розгляд Господарським судом міста Києва даної судової справи підтверджується матеріалами справи.

Так, зокрема, про судове засідання призначене на 06.10.2014р. товариство повідомлялось телефоном із складанням відповідної телефонограми (аркуш справи 139, том 1), за адресою у місті Донецьку 24.10.2014р. ТОВ «Фра-М» отримано апеляційну скаргу, яка подавалась позивачем на ухвалу про зупинення провадження у справі від 06.10.2014р., ухвала суду при розгляді апеляційної скарги по справі отримувалась філією ТОВ «Фра-М» у м. Києві (аркуш справи 207, том 1).

На виконання вимог ухвали суду від 08.12.2014р. позивачем було здійснено публікацію у випуску газети «Урядовий кур'єр» № 238 від 20.12.2014р. з повідомленням про розгляд даної справи, копія якого залучена до справи.

Таким чином, маючи інформацію про судовий розгляд даної справи, враховуючи доступність відповідних відомостей, зокрема і в Єдиному державному реєстрі судових рішень, де розміщувались ухвали суду у справі, твердження відповідача про порушення його процесуальних прав є лише його твердженнями, які в свою чергу спростовані матеріалами справи.

Неправдивість тверджень відповідача підтверджується також тим, що ТОВ «Фра-М» 25.12.2014р. підготовлено апеляційну скаргу на ухвалу суду у даній справі, якою вжито заходів до забезпечення позову, 26.12.2014р., вказана апеляційна скарга товариства зареєстрована канцелярією Господарського суду міста Києва, у ній скаржник посилався на підстави позову та доводи позивача, тоді як у поданій апеляційній скарзі на рішення суду (сторінка 4 апеляційної скарги) зазначив, що про підстави, на які спирається позивач при поданні позовної заяви ТОВ «Фра-М» вперше дізналось коли в Єдиному державному реєстрі судових рішень, розташованому на офіційному веб-порталі Судова влада України http://www.reyestr.court.gov.ua ознайомилось з текстом рішення.

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення суду у даній справі ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фра-М» та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 року.

Керуючись статтями 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фра-М» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 року у справі № 910/16513/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/16513/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Р.І. Самсін

Судді І.М. Скрипка

Є.Ю. Шаптала