ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2015 р. Справа № 922/4805/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2 (особисто), ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№71Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 08.12.14 у справі № 922/4805/14

за позовом Харківського національного технічного університету сільського господарства ім.Петра Василенка, м.Харків

до ФОП ОСОБА_2, м.Харків

про стягнення 29 529,73 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року позивач - Харківський національний технічний університет сільського господарства ім. П. Василенка звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, в якій позивач просив стягнути з відповідача 29529,73 грн., а саме - 3308,24 грн. основного боргу за договором оренди,19175,27 грн. суму основного боргу за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю; 5440 грн. пені та 231,58 грн. штрафу, інфляційні у розмірі 1374,03 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вказаним договором. Крім того, позивач просив покласти на відповідача судові витрати.

Відповідач проти позову заперечував, оскільки в орендованому згідно договору оренди №5296-Н від 15.10.12 р., розташовувалась виборча дільниця №6312333 виборів депутатів, які відбулися 28.10.12 р., орендар фактично отримав майно за договором 15.11.12 р. Орендна плата та плата за тепло за період з 15.10.14 р. по 15.11.14 р. нараховані не мала бути, у зв'язку із чим відповідач не погоджується із нарахуванням позивачем пені, штрафу та інфляційних витрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.12.2014 року по справі №922/4805/14 (суддя Светлічний Ю.В. ) позов задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Харківського національного технічного університету сільського господарства імені ОСОБА_4 3308,24 грн. суми основного боргу за договором оренди; 17175,27 грн. суми основного боргу за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю; 5440,61 грн. пені та 231,58 грн. штрафу, інфляційні 1374,03 грн. та судовий збір у розмірі 1787,00 грн., з посиланням на невиконання умов договорі в частині оплати. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача частини суми основної заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю у розмірі 2000,0 грн. - у задоволенні позову відмовлено.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи при його прийнятті, просить скасувати рішення господарського суду повністю та прийняти нове рішення у справі, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У апеляційній скарзі зазначив, що не використовував орендоване приміщення в зв'язку з проведенням виборів, не погоджується з розміром орендної плати та нарахуванням штрафних санкцій.

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві зазначив, що відповідач отримав орендоване приміщення за актом приймання - передачі, ніяких зауважень про неможливість користування майном не надавав, позов про стягнення орендної плати пред'явлений обґрунтовано відповідно до умов договору оренди.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила, що на підставі проведених конкурсів, Регіональним відділенням ФДМУ по Харківській області з ФОП ОСОБА_2 (відповідач), було укладено договір оренди №5296-Н від 15.10.2012р., нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м.Харків, вул. Артема,44, загальною площею 128,00 кв. м., що перебувають на балансі Харківського національного технічного університету сільського господарства імені ОСОБА_4 (позивач). Мета оренди - влаштування та функціонування закладів громадського харчування.

У п.2.1. договору зазначено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорів, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання передачі майна. Пунктом 10.1 договору оренди встановлено, що строк його дії спливає 15.09.2015 р.

Пунктом 3.6. договору оренди передбачено, що орендна плата перераховується відповідачем до державного бюджету та позивачеві щомісячно до 12 числа місяця, у співвідношенні 50 % до державного бюджету та 50 % на рахунок позивача.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

На виконання п. 5.13. договору оренди, між позивачем та відповідачем, укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 01.11.2012 р.

У п. 2.2.3. цього договору зазначено, що відповідач до 20 числа кожного місяця, здійснює відшкодування витрат позивача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання відповідача на несвоєчасне отримання орендованого приміщення, оскільки відповідач, як орендар своєчасно прийняв орендоване майно в користування, що підтверджується актом приймання-передавання орендованого майна від 15.10.2012 р.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем надані платіжні доручення на підтвердження сплати заборгованості перед позивачем, а саме платіжні доручення: №Р24А11268- від 18.10.14 р. на суму 4136,3 UAH, №Р24А11268- від 18.10.14 р. на суму 5714 UAH та №Р24А11268:80 від 18.10.14 р. на суму 2000 UAH.

Представник позивача проти долучення у якості доказів сплати заборгованості перед позивачем платіжних доручень: №Р24А11268- від 18.10.14р. на суму 4136,3 UAH, №Р24А11268- від 18.10.14 р. на суму 5714 UAH заперечував, пояснив, що між позивачем та відповідачем існують інші договори оренди та оскільки у вищевказаних платіжних дорученнях відсутнє посилання на договір №5296-Н дані грошові зараховані у якості сплати заборгованості по іншим договорам.

Суд першої інстанції, дослідивши платіжні доручення, які надані відповідачем, обгрунтовано прийняв у якості доказу сплати частини суми боргу перед позивачем платіжне доручення №Р24А11268:80 від 18.10.14 р. на суму 2000 UAH, оскільки у вказаному платіжному документі вказано призначення платежу: "відшкодування за воду, електричну енергію, мусор по дог. №5296", та відмовив у задоволенні позову в частині відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю у розмірі 2000,00 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що в порушення умов договору орендна плата та витрати на утримання орендованого приміщення вносилась несвоєчасно і не в повному обсязі та стягнув з відповідача заборгованість за договором оренди в сумі 3308,24 грн., за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю в сумі 17175,27 грн.

Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 5440,61 грн., штраф у розмірі 231,58 грн. та інфляційні у розмірі 1374,03 грн.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 3.7. договору оренди № 5296-Н передбачено, що за несвоєчасне перерахування орендної плати, встановлена пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, у співвідношенні 50 % до державного бюджету та 50 % на рахунок Позивача.

У п. 3.8. договору оренди № 5296-Н зазначено,що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менш 3 місяців, відповідач повинен сплатити штраф в розмірі 7 %.

Пунктом 2.2.3. договору про відшкодування витрат передбачено, що при несвоєчасному внесенні плати, відповідач сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд першої інстанції, перевіривши нарахування пені, штрафу та інфляційних витрат зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 5440,61 грн., штрафу у розмірі 231,58 грн. та інфляційних у розмірі 1374,03 грн.

Посилання відповідача на те, що він не використовував орендоване приміщення в зв'язку з проведенням виборів, завищення розміру орендної плати та штрафних санкцій безпідставне та спростовується матеріалами справи, зокрема актом приймання-передавання орендованого майна від 15.10.2012 р., підписаним відповідачем без зауважень, розрахунком тощо.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, що відповідачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в рішенні господарського суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи, а мотиви відповідача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст. 509,526,530, 549,625,759 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2014 р. по справі №922/4805/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції: Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 27.02.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.