РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015Справа №910/3399/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газінжиніринг»

про стягнення 147 350, 00 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Журавель О.О.

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газінжиніринг» про стягнення заборгованості у розмірі 147 350, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані розірванням договору підряду № 5/04-08 від 17.03.2008 р. в односторонньому порядку у зв'язку з чим відпали правові підстави для утримання відповідачем вказаних грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 р. порушено провадження у справі № 910/3399/15-г та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18.03.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити

Представник відповідача на виклик суду не з'явився, вимог суду не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив.

При цьому, суд відзначає, що ухвала суду направлялась відповідачу на вказану в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців адресу відповідача та повернута до суду у зв'язку з вибуттям адресата.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що учасники були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 18.03.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.03.2008 р. між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газінжиніринг» укладено договір на розробку робочого проекту № 5/03-08, за умовами якого відповідач зобов'язався виконати розробку робочого проекту «Реконструкція ГРС м. Кременчук Полтавської області» у відповідності до затвердженого відповідачем завдання на розробку робочого проекту, а Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» - прийняти та оплатити виконані роботи на умовах договору.

Як встановлено судом, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 360-р від 13.06.2012 р. реорганізовано Дочірню компанію «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» шляхом перетворення в публічне акціонерне товариство.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 530 від 18.07.2012 р. припинено діяльність Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» шляхом її реорганізації - перетворення у Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», яке визначено правонаступником Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Відповідно до п. 2.1. договору вартість робіт по даному договору згідно з протоколом погодження договірної ціни складає 397 500, 00 грн.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.3. договору відповідач приступає до виконання робіт в термін, обумовлений календарним планом робіт за умови отримання оформленого договору і надходження на його розрахунковий рахунок до цього терміну авансу в розмірі 30 % від вартості робіт по договору в сумі 119 250, 00 грн. Розрахунок за повністю завершені роботи по етапах, згідного календарного плану робіт, проводиться не пізніше 15-ти календарних днів після оформлення відповідних актів здачі-приймання, з урахуванням раніше проведених платежів.

Згідно з п. 4.1. договору відповідач зобов'язаний не пізніше 3-х календарних днів після настання кінцевого терміну виконання робіт по етапу календарного плану робіт передати позивачу результати виконаних робіт по накладні та акти здачі приймання робіт.

Договір, відповідно до п.п. 9.1., 9.2., набуває чинності після підписання його обома сторонами. Термін дії договору закінчується після повного виконання сторонами своїх зобов'язань по даному договору.

Додатковою угодою № 1 від 11.02.2009 р. до договору № 5/04-08 від 17.03.2008 р. виклали календарний план робіт в новій редакції, відповідно до якого роботи за вказаним договором мають бути виконані протягом 14-ти місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 5/04-08 від 17.03.2008 р. позивачем перераховано на користь відповідача грошові кошти у розмірі 275 000, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи.

30.12.2008 р. між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газінжиніринг» складено акт здачі-приймання робіт по договору № 5/04-08 від 17.03.2008 р., за яким позивач прийняв роботи на загальну суму 127 650, 00 грн. за 1-м та 2-м етапами.

08.10.2014 р. позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газінжиніринг» з повідомленням-вимогою № 5740/02 від 08.10.2014 р. про відмову від договору № 5/04-08 від 17.03.2008 р. та його розірвання в односторонньому порядку відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 651, ч. 2 ст. 653 та ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України та вимагав повернути сплачені на виконання вказаного договору грошові кошти у сумі 147 350, 00 грн. в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відомостей щодо надання відповідачем відповіді на вказану вимогу або перерахування останнім грошових коштів на рахунок Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що у зв'язку з порушенням відповідачем термінів виконання робіт за договором № 5/04-08 від 17.03.2008 р. Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» скористалось передбаченим приписами ст. 849 Цивільного кодексу України правом на відмову від договору, внаслідок чого вищевказаний договір є розірваний з 08.10.2014 р.

При цьому, позивач зазначає, що у зв'язку припиненням правовідносин за договором № 5/04-08 від 17.03.2008 р., відповідач без належних правових підстав утримує грошові кошти у сумі 147 350, 00 грн., що сплачені у якості авансу за договором.

Нормативно обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на приписи ст.ст. 849, 1212 Цивільного кодексу України та заявляє вимогу про стягнення з відповідача основної заборгованість у розмірі 147 350, 00 грн.

Між тим, за змістом позову, заявлена до стягнення сума є сумою авансу за договором № 5/04-08 від 17.03.2008 р., яку, за твердженням позивача, відповідач утримує безпідставно.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. 2. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Статтею 849 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи із затвердженого сторонами календарного плану та приймаючи до уваги умови п. 4.1. договору № 5/04-08 від 17.03.2008 р., кінцевим терміном виконання відповідачем обумовлених договором робіт є квітень 2010 року.

В той же час, матеріали справи не містять документально підтверджених відомостей щодо виконання відповідачем повного обсягу робіт визначеного договором № 5/04-08 від 17.03.2008 р.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

У відповідності до ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 2 статті 653 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Тож, приймаючи до уваги, що відповідачем допущено порушення умов договору № 5/04-08 від 17.03.2008 р. щодо строку виконання робіт, позивач скористався закріпленим у ст. 849 Цивільного кодексу України правом односторонньої відмові від договору, внаслідок чого вищевказаний договір є розірваним, а зобов'язання сторін, відповідно, припиненими в силу приписів ст.ст. 651, 653 Цивільного кодексу України.

В той же час, посилання Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» в обґрунтування вимоги про стягнення коштів, перерахованих на виконання договору № 5/04-08 від 17.03.2008 р., на норми ст. 1212 Цивільного кодексу України суд визнає необґрунтованими, оскільки з а змістом наведеної норми особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому, за змістом ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Виходячи з аналізу вищенаведеної норми, суд приходить до висновку, що вказаний вид позадоговірних зобов'язань зумовлений такими юридичними фактами, як набуття особою майна, або його збереження за рахунок іншої особи, а також відсутність для цього правових підстав, або якщо такі підстави відпали.

Таким чином, оскільки між сторонами у даній справі було укладено договір підряду № 5/04-08 від 17.03.2008 р., грошові кошти позивачем були перераховані у якості оплати робіт, обумовлені вищевказаним договором, тобто за наявності відповідної правової підстави та не можуть бути кваліфіковані як безпідставне збагачення, а відтак - норми ст. 1212 Цивільного кодексу України у даному випадку не підлягають застосуванню.

Тож, правовідносини сторін у даній справі врегульовані нормами зобов'язального права, в той час як договірних характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі і щодо вимоги повернути попередньо сплачені кошти у зв'язку з неналежним виконанням підрядником умов договору.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного суду України від 14.10.2014 р. у справі № 922/1136/13 та від 22.01.2013 р. у справі № 5006/18/13/2012, а також застосовані Вищим господарським судом України при касаційному перегляді справ та наведені у відповідних постановах від 11.03.2015 р. у справі № 925/1418/14, від 23.02.2015 р. у справі № 927/1276/14 та від 04.02.2015 р. у справі № 914/740/14.

Що ж до посилань позивача на приписи ст. 849 Цивільного кодексу України, суд вважає за доцільне звернути увагу, що наведеною нормою визначено право замовника вимагати відшкодування збитків внаслідок відмови від договору підряду з підстав прострочення виконання робіт.

В тож же час, у прохальній частині позову Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 147 350, 00 грн. та вимог про стягнення збитків позивачем не заявлено.

При цьому, суд обмежений предметом та підставами позову, що заявлені позивачем та не праві самостійно визначати та/або змінювати їх.

Інших обґрунтувань своїх вимог, ніж ті, що наведені у позовній заяві позивачем суду не надано.

Заяв про вихід за межі позовних вимог в порядку ст. 83 Господарського процесуального кодексу України або про зміну предмету позову відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України від позивача не надходило.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 111-28 43 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У відповідності до п.п. 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань, з огляду на встановлені судом обставини та наявні правові позиці Верховного Суду України з приводу спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів, сплачених на виконання договору № 5/04-08 від 17.03.2008 р. в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що він не позбавлений права звернутись за судовим захистом у порядку, визначеному нормами чинного законодавства України, що регулюють спірні відносини.

Витрати по сплаті судового бору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 23.03.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.