РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015Справа №910/1029/15-г

за позовомПублічного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство АТП 16329"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІТЕК ГРУП"
простягнення 10 100,00 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Козаренко Є.В. - представник за довіреністю від 21.10.2014;
від відповідачане з'явились

В судовому засіданні 18.03.15. в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство АТП 16329" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІТЕК ГРУП" про стягнення 10 100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03.07.2012 між сторонами були укладені договори на транспортно-експедиційне обслуговування № 602/2012 та № 603/2012, на підставі яких позивач надав відповідачу послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом за маршрутом м. Київ - м. Харків на загальну суму 10100,00 грн. За доводами позивача, відповідач не виконав взяті за договором зобов'язання, а саме, не оплатив надані позивачем послуги, внаслідок чого у останнього існує заборгованість перед позивачем у розмірі 10100,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва суду від 22.01.2015 було порушено провадження у справі № 910/1029/15-г та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 18.02.2015.

У судове засідання, призначене на 18.02.2014, представник позивача з'явився, однак вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, витребуваних доказів не надав, представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 18.02.15 розгляд справи було відкладено на 18.03.15 у зв'язку з неявкою представника відповідача та неподанням сторонами витребуваних доказів.

У судове засідання, призначене на 18.03.2015, з'явився представник позивача, який повторно не надав документи на виконання вимог ухвали суду, позові вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про час і місце судових засідань був повідомлений належним чином, оскільки ухвали суду направлялись на юридичну адресу відповідача - 02081 м. Київ, вул. П. Григоренка, буд. 20-А, офіс 21.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

03 липня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Логітек Груп» (далі - відповідач, експедитор) та Публічним акціонерним товариством «АТП 16329» (далі - позивач, перевізник) було укладено договори-заявки на транспортно-експедиційне обслуговування № 602/2012 та № 603/2012 (далі - договори-заявки), відповідно до умов яких експедитор зобов'язаний підготувати вантаж та надати його для перевезення в строк, зазначений у заявці, забезпечити належне оформлення товаротранспортних накладних, здійснити повний розрахунок з перевізником за надані транспортні послуги. Перевізник в свою чергу зобов'язаний надати послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом м. Київ - м. Харків в узгоджений строк доставки вантажу до місця призначення - 04.07.12

Відповідно до п. 10 договору-заявки на транспортно-експедиційне обслуговування № 602/2012 вартість послуг перевізника складає 5100 грн. згідно оригіналів ТТН, рахунків, актів виконаних робіт, строк оплати - 3-5 банківських днів. Відповідно до п. 10 договору-заявки на транспортно-експедиційне обслуговування № 603/2012 вартість послуг перевізника складає 5000 грн. згідно оригіналів ТТН, рахунків, актів виконаних робіт, строк оплати - 3-5 банківських днів.

За твердженнями позивача, останній звернувся до відповідача з претензією-вимогою про сплату 10100,00 грн. заборгованості, відповіді на вказану претензію відповідач не надав, заборгованість не сплатив.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що ним було надано відповідачеві послуги за договорами-заявками № 602/2012 та № 603/2012 від 03.07.12 на загальну суму 10100,00 грн., проте відповідач вказані послуги не оплатив.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Укладені між сторонами договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Положення ст. 909 цього Кодексу встановлюють, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.. 903 ЦК України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що в договорах-заявках № 602/2012 та 603/2012 сторони дійшли згоди щодо наступних строків та порядку здійснення експедитором (відповідачем) оплати наданих позивачем послуг:

- розрахунки за надані послуги проводяться у безготівковій формі з урахуванням ПДВ на підставі товарно-транспортних накладних, рахунків, актів виконаних робіт протягом 3-5 банківських днів.

Отже, безпосередньо умовами договорів-заявок на транспортно-експедиційне обслуговування передбачено, що відповідач зобов'язаний провести оплату наданих послуг з перевезення на підстави виставлених позивачем рахунків та оригіналів ТТН, а також на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт

Суд зазначає, що позивачем не надано, а в матеріалах справи відсутні докази здійснення позивачем передбачених договорами-заявками № 602/2012 та 603/2012 перевезень за маршрутом м. Київ - м. Харків, так само відсутні докази направлення позивачем на адресу відповідача рахунків до сплати, ТТН та актів виконаних робіт.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п 10 договорів-заявок № 602/2012 та 603/2012 від 03.07.12 строк виконання грошових зобов'язань відповідача по сплаті за надані послуги на момент вирішення спору не настав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Згідно з ч.. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Таким чином, з наявних в матеріалах справи письмових доказів та пояснень представника позивача судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом відповідачем не було порушено умови договорів-заявок № 602/2012 та 603/2012.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (надалі -ГПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про необґрунтованість вимог позивача, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог та відмовляє в їх задоволенні повністю.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.03.2015 р.

Суддя Л.Г. Пукшин