КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Справа№ 910/24783/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Кропивної Л.В.

Пашкіної С.А.

при секретарі судового засідання: Підченко О.Ю.

за участю представників:

від позивача: Бойченко К.В. за довіреністю №2908-1 від 29.08.2014

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю від 05.12.2014

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алло"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014

у справі №910/24783/14 (суддя - Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алло"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

про стягнення 313428,10грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Алло" (далі - позивач) до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (далі - відповідач) про стягнення 313428,10грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Алло" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 скасувати повністю та винести нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алло" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Кропивної Л.В. та Чорної Л.В.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Кропивної Л.В., для розгляду справи призначено колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Агрикової О.В. та Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алло" прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 18.03.2015.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій останній просив залишити рішення Господарського суду міста Києва без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2015 у зв'язку з виходом з відпустки судді Кропивної Л.В. та перебуванням у відпустці судді Чорної Л.В., для розгляду справи призначено колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Кропивної Л.В. та Пашкіної С.А.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про залучення письмових доказів.

У судове засідання 18.03.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, рішення суду у даній справі просив скасувати, апеляційну скаргу - задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги, рішення суду у даній справі просив залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 в якості орендодавця та Товариство з обмеженою відповідальністю "Алло" в якості орендаря 01.10.2013 уклали договір суборенди нежитлового приміщення, за умовами якого відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 152,50 кв.м., що розташоване в будівлі за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, власником якого є Приватне акціонерне товариство "Торговий дім "Хрещатик" з метою здійснення торгівельної діяльності (за виключенням торгівлі продовольчими товарами), гарантійного та післягарантійного обслуговування засобів мобільного зв'язку, обслуговування операторів мобільного зв'язку.

У п. 4.1 договору сторони погодили строк дії договору, визначивши його до 30.09.2016.

Виходячи з розділу 5 договору орендна плата становить 207185,73грн (еквівалент за курсом Національного банку України станом на 01.10.2013 - 25930,63 долари США) і сплачується орендарем до 5 числа поточного місяця у безготівковому порядку.

Згідно з п. 5.2 і п. 5.5 договору з метою забезпечення виконання зобов'язань на протязі п'яти банківських днів з моменту підписання договору, орендар вносить на рахунок орендодавця гарантійний платіж в розмірі місячної орендної плати, який зараховується в рахунок погашення орендної плати за останній місяць користування нежитловим приміщенням.

Відповідно до абз. 3 п. 5.5 договору у випадку дострокового розірвання договору за ініціативою будь-якої сторони гарантійний платіж зараховується в рахунок орендної плати за останній місяць або за домовленістю сторін повертається на розрахунковий рахунок орендаря.

04 жовтня 2013 Товариство з обмеженою відповідальністю "Алло" перерахувало фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 207185,73грн в якості гарантійного платежу за договором.

01 листопада 2013 сторонами було підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення, чим засвідчено факт виконання обов'язку орендаря з прийняття, а орендодавця - з передачі приміщення.

У позовній заяві позивач вказує, що з листопада 2013 року у центрі міста Києва, в першу чергу, на території Майдану Незалежності та вулиці Хрещатик розпочалися масові заворушення, які супроводжувалися зіткненням протестувальників з правоохоронцями, будуванням протестувальниками барикад і використання ними приміщень на вулиці Хрещатик для розміщення імпровізованих шпитальних пунктів, пунктів обігріву, харчування тощо і такі обставини є загальновідомими та такими, що не потребують доказування.

За твердженням позивача описані обставини унеможливили здійснення торгівельної діяльності в орендованому приміщенні через загрозу життю і здоров'ю співробітників та потенційних покупців Товариства з обмеженою відповідальністю "Алло", загрозу знищення і пошкодження майна, що знаходилося в орендованому приміщенні, неможливість доступу до приміщення потенційних покупців та відвезення товару.

22 січня 2014 Товариством з обмеженою відповідальністю "Алло" було видано наказ № 716-1 про тимчасове припинення з 23.01.2014 роботи торгівельної точки (ТТ 801) за адресою : м. Київ, АДРЕСА_1 у зв'язку з масовим порушенням громадської безпеки і порядку, що тривають в країні, в тому числі, в центрі міста Києва з метою недопущення загрози здоров'ю співробітників та збереження майна товариства.

Також, 22.01.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю "Алло" було складено на ім'я фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 лист № 2, яким орендодавця за договором суборенди нежитлового приміщення від 01.10.2013 повідомлено про тимчасове закриття з 23.01.2014 магазину по АДРЕСА_1 у м. Києві з огляду на описані вище обставини з посиланням на ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, а також про припинення всіх оплат за укладеними сторонами договорами.

Матеріалами справи підтверджується, що 06.02.2014 позивач надіслав відповідачу лист від 04.02.2014 № 252, яким повідомив про припинення з 23.01.2014 сплати орендної плати за користування приміщеннями за договором суборенди нежитлового приміщення від 01.10.2013 до закінчення обставин непереборної сили, констатуючи, при цьому, форс-мажорних обставин і посилаючись на п. 9.1 договору та ст. 617, ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України. Вказаний лист відповідачем було отримано 11.02.2014.

03.03.2014 позивач направив відповідачеві телеграму, в якій, посилаючись на ст. 607 Цивільного кодексу України, повідомив про дострокове припинення договору з 03.03.2014 у зв'язку з достроковим розірванням договору просив повернути сплачені та невикористані кошти (орендну плату за частину січня в сумі 60150,70грн) та гарантійних платіж за останній місяць - 207185,73 грн.

04.03.2014 позивач направив відповідачу лист № 409-2 від 03.03.2014 з вимогами про повернення у семиденний строк 60150,70 грн. та гарантійного платежу, а також вимогою підписання актів приймання-передачі, датованих 03.03.2014 (повернення майна). Лист № 409-2 від 03.03.2014 був отриманий відповідачем.

На підтвердження свої посилань і заявлених позовних вимог позивач посилається на листи правоохоронних органів (Шевченківського і Печерського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 11.03.2014 та 26.02.2014 р.) і не підписану позивачем додаткову угоду від 01.02.2014 до договору суборенди нежитлового приміщення від 01.10.2013 про припинення договору з 28.02.2014.

В свою чергу відповідач повністю заперечує свій обов'язок з повернення сум, що вимагаються позивачем, вказуючи на те, що договір було припинено за взаємною згодою сторін 28.02.2014 і тоді ж складено акт приймання-передачі приміщення, а гарантійний платіж правомірно зараховано за лютий 2014 року як останній місяць оренди. При цьому, відповідач вказує на те, що не отримував лист № 2 від 22.01.2014, а листи правоохоронних органів, приєднані позивачем до позовної заяви не є документами, що підтверджують форс-мажорні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як вказувалося вище, строк дії договору, за яким виник спір погоджений сторонами до 30.09.2016, а підстави дострокового розірвання договору були визначені у п. 4.4, а саме: за взаємною згодою сторін договір може бути розірваний у випадку затримки орендарем оплати орендної плати більше ніж на 10 (десять) днів; у випадку використання орендарем нежитлового приміщення не за цільовим призначенням; у випадку, якщо орендар навмисно чи з необережності погіршує стан нежитлового приміщення; у випадку попередження орендарем орендодавця про таке розірвання за 60 (шістдесят) днів до запланованої дати розірвання; у випадку попередження орендодавцем орендаря про таке розірвання за 60 (шістдесят) днів до за планованої дати розірвання.

Згідно з ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Як встановлено судом, припинення договору суборенди нежитлового приміщення від 01.10.2013 відбулося 28.02.2014, що підтверджується актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.10.2013, підписаним сторонами і скріпленим їх печатками, що дає підстави вести мову про те, що таке припинення мало місце за взаємною згодою сторін відповідно до п. 4.4 договору. При цьому, належних і допустимих доказів на спростування таких обставин або ж доведення протилежного, суду подано не було. Так, з листування позивача, приєднаного до позовної заяви вбачається певна непослідовність дій та вимог, адже у листі від 04.02.2014 № 252 позивач констатує наявність форс-мажорних обставин і повідомляє про припинення сплати орендної плати, у телеграмі від 03.03.2014 повідомляється до дострокове розірвання договору і ставиться вимога з повернення коштів, але листом від 03.03.2014 № 409-2 направляються для підписання акти приймання-передачі приміщення, датовані 03.03.2014, при наявності вже підписаного акту приймання-передачі від 28.02.2014.

Лист від 22.01.2014. суд не приймає до уваги та не розглядає в якості доказу у справі, адже відповідач заперечив факт його отримання, а позивач жодним чином не спростував заперечень відповідача. До того ж, до матеріалів справи не було приєднано фактичних даних, якими стверджується факт направлення та/або вручення відповідачу листа від 22.01.2014, а відмітка "отримано" та підпис невстановленої особи на його копії явно не є підписом відповідача і дослідження такого питання не потребує спеціальних знань.

Обов'язок відповідача як орендодавця прийняти від орендаря об'єкт оренди за відповідним актом приймання-передачі, який підписуються повноважними представниками обох сторін, передбачений пунктом 6.2.4 договору оренди.

Тобто, обов'язку орендаря повернути орендоване приміщення після закінчення строку договору кореспондує зустрічний обов'язок орендодавця прийняти це приміщення за актом приймання-передачі.

Таким чином, до фактичної передачі 28.02.2014, позивачем приміщення відповідачу, у позивача існував прямий обов'язок щодо сплати орендної плати за користування приміщенням.

У розрізі викладеного, суд зауважує, що позивач не довів суду факту того, що орендні правовідносини з відповідачем за спірним договором припинилися не 28.02.2014, а 23.01.2014, у зв'язку з чим відповідач правомірно зарахував гарантійний платіж в сумі 207285,73грн в рахунок плати за останній місць оренди, яким виявився лютий 2014 року, а тому, позовні вимоги в частині зобов'язання повернути безпідставно отримане майно є недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу також відхиляються як похідні.

Решта вимог про повернення 60150,70грн частини орендної плати за січень 2014 року також залишаються судом без задоволення через їх недоведеність і безпідставність.

Так, у п. 9.1 договору суборенди зазначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань по договору, якщо це є наслідком дій непоборної сили (пожежа, повінь, землетрус, інші стихійні лиха, війна чи військові дії), що знаходяться поза контролем сторін і безпосередньо впливають на можливість виконання умов цього договору і не могли бути усунуті розумними діями сторін.

Наявність обставин непереборної сили повинно бути підтверджено документом Торгово-промислової палати або органом, уповноваженим на це законодавством України. При цьому строк виконання зобов'язань сторонами переноситься на час протягом якого будуть діяти зазначені обставини (п. 9.2 Договору).

Відповідно до п. 9.3 договору сторона, для якої неможливо виконати зобов'язання по цьому договору зобов'язана негайно, але не пізніше 3 (трьох) робочих днів після настання обставин, вказаних в п. 9.1. цього договору, повідомити іншу сторону про настання чи закінчення таких обставин.

Матеріалами справи не підтверджується факт належного виконання позивачем вимог п. 9.3 договору в частині повідомлення відповідача про настання подій, що можуть звільнити його від сплати орендних платежів. Оскільки, отримання відповідачем листа від 22.01.2014 не підтверджується фактичними даними, а наявність форс-мажорних обставин, про які йдеться в листі від 04.02.2014 не підтверджується висновком Торгово-промислової палати, як передбачено договором. Крім того, позивач не подав жодних документів, з яких вбачається його намагання отримати такий висновок.

Таким чином, до фактичної передачі позивачем приміщення відповідачу, у позивача існував прямий обов'язок щодо сплати орендної плати за користування приміщенням, оскільки до моменту передачі Приміщення орендодавцю, позивач на власний розсуд використовував останнє, зокрема для зберігання свого майна, що фактично було ввезено вже після передачі приміщення відповідачу.

За таких обставин, Київський апеляційний Господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 у справі №910/24783/14.

Керуючись ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алло" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 у справі №910/24783/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/24783/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Кропивна

С.А. Пашкіна