РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2015 р. Справа № 903/1068/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Розізнана І.В.

судді Мельник О.В. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Романчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Свято-Хресто-Воздвиженської громади Української православної церкви на рішення господарського суду Волинської області від 24.12.14р. у справі №903/1068/14 (головуючий суддя Якушева І.О., судді Костюк С.В., Гарбар І.О.)

за позовом Свято-Хресто-Воздвиженської громади Української православної церкви (с. Угринів, Горохівський р-н, Волинська обл.)

до релігійної громади Воздвиження Хреста Господнього Української Православної Церкви Київського Патріархату у с. Угринів Горохівського району (с. Угринів, Горохівський р-н., Волинська обл.)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) Волинська обласна державна адміністрація; 2) Горохівська районна державна адміністрація

про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення

за участю представників сторін:

позивача - Хохлов В.О., представник за довіреністю б/н від 10.11.2014р.; Сапожник Р.М. (настоятель)

відповідача - Спіріна Ю.П., представник за довіреністю б/н від 13.11.2014р.; Турак А.А., представник за довіреністю б/н від 10.02.2015р.;

третіх осіб - не з'явились;

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Свято-Хресто-Воздвиженська громада Української православної церкви звернулася до господарського суду Волинської області з позовом в якому просить усунути перешкоди в користуванні культовою будівлею - Хрестовоздвиженською церквою в с. Угринів, Горохівського району, Волинської області шляхом виселення релігійної громади Воздвиження Хреста Господнього Української Православної Церкви Київського Патріархату у с. Угринів Горохівського району з Хрестовоздвиженської церкви с. Угринів, Горохівського району, Волинської області.

Ухвалою місцевого господарського суду від 10.12.2014р. замінено неналежного відповідача - Св. Хресто-Воздвиженську релігійну громаду Української православної церкви-Київський Патріархат у с. Угринів, Горохівського району на належного відповідача - релігійну громаду Воздвиження Хреста Господнього Української Православної Церкви Київського Патріархату в с. Угринів, Горохівського району.

Рішенням господарського суду Волинської області від 24.12.14р. у справі № 903/1068/14 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що договір від 03.07.1989р. не можна вважати підставою виникнення у позивача права користування мурованою молитовною будівлею в с. Угринів, Горохівського району, оскільки позивач у встановленому законом порядку не довів свого права користування нею, а відтак позов до задоволення не підлягає. Також, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено, що Свято-Хресто-Воздвиженська громада Української православної церкви с. Угринів, Горохівського району і релігійне товариство Хрестовоздвиженська православна церква в с.Угринів, Горохівського району є однією і тією ж релігійною громадою. Суд поважав, що позивачем в процесі судового розгляду не було обґрунтовано і не було подано доказів про те, що саме в даному випадку мало місце: зміна найменування; припинення однієї юридичної особи із створенням іншої, а також, що перейшли при цьому права і обов'язки від однієї особи до іншої.

Не погодившись з вказаним судом першої інстанції рішенням, Свято-Хресто-Воздвиженська громада Української православної церкви звернулась до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Скаржник вказує, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано дійшов висновку, що позивачем не доведено, що Свято-Хресто-Воздвиженська громада Української православної церкви і релігійне товариство Хрестовоздвиженська православна церква є однією і тією ж релігійною громадою. Зважаючи на наявну в статуті скорочену назву Свято - Св., на підставі рішення №266 від 24.12.1991р. Волинська обласна державна адміністрація видала свідоцтво №131 про реєстрацію статуту релігійної громади - "Свято-Хрето-Воздвиженська громада Української православної церкви", діяльність якої поширюється на с. Угринів Горохівського району. Отже, саме під такою назвою з 24.12.1991р. релігійна організація зареєстрована як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Факт користування позивачем Хрестовоздвиженською церквою в с. Угринів з 1989р. по 10.09.2014р. підтверджується наданими позивачем доказами, однак суд першої інстанції їх проігнорував.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2015р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2015р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Волинську обласну державну адміністрацію та Горохівську районну державну адміністрацію.

Волинська обласна державна адміністрація надіслала до суду письмові пояснення (вих. №822/41/2-15 від 12.02.2015р.) в яких зазначає, що протоколом №6 від 24.05.1989 року Ради по справах релігій при Раді Міністрів СРСР у с. Угринів зареєстровано релігійну громаду Руської православної церкви і передано їй культову споруду. На підставі цього рішення 03.07.1989р. був укладений безстроковий договір з Горохівським райвиконкомом на безоплатне користування вищевказаним храмом. Відповідно до поданих віруючими документів рішенням облвиконкому від 24.12.1991 року №266 даній громаді був наданий статус юридичної особи, під назвою Хресто-Воздвиженська громада Української православної церкви, яка на підставі вищенаведеного договору і продовжила користуватися переданим їй храмом. 20.04.2005р. розпорядженням голови облдержадміністрації №95 зареєстровано статут "Св. Хресто-Воздвиженської релігійної громади Української православної церкви- Київський Патріархат у с. Угринів Горохівського району". Волинська обласна державна адміністрація вказує, що не передавала жодних культових будівель релігійним громадам в с. Угринів Горохівського району, просить розглянути апеляційну скаргу без участі її представника.

Горохівська районна рада на лист настоятеля храму Воздвиження Хреста Господнього св. Сегету М.Ф. по питанню власника приміщення (храму) по вулиці Набережній, 19 села Угринів зазначила, що в перелік майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст району дане приміщення не входить. Також, вказала, що до лютого 2010 року функції по управлінню майном спільної власності територіальних громад сіл, селищ та міст району виконувала Горохівська районна державна адміністрація, але і на той час в переліку майна дане приміщення не значилось; на сьогодні хто являється власником даного майна раді не відомо.

Горохівська районна державна адміністрація надіслала на адресу суду лист (вих. №479/20/2-15 від 25.02.2015р.) в якому просить розглядати апеляційну скаргу без її участі.

В судових засіданнях представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених у ній. Просить апеляційну скаргу задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представники відповідача доводи апеляційної скарги заперечили, вважають рішення законним та обґрунтованим, тому просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Оскільки судом явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась та враховуючи те, що треті особи висловили свої позиції в письмовій формі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без їх участі, за наявними у справі матеріалами.

Згідно статті 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ради у справах релігій при Раді Міністрів СРСР від 24 травня 1989 року зареєстровано релігійне товариство Російської православної церкви в с. Угринів Горохівського району Волинської області Української РСР з передачею в її користування культової будівлі в с. Угринів, Горохівського району, Волинської області, Української РСР, що підтверджується випискою з протоколу засідання № 6 від 24 травня 1989р. Ради у справах релігій при Раді Міністрів СРСР (а.с. 9).

Довідкою про реєстрацію релігійного об'єднання від 20 червня 1989р. підтверджується факт реєстрації релігійного товариства Хрестовоздвиженської православної церкви в с. Угринів Горохівського району, Волинської області (а.с. 10).

В матеріалах справи наявний договір між виконавчим комітетом районної ради народних депутатів Горохівського району і громадянами, що проживають в с. Угринів і Дубова корчма, які складають церковну общину, релігійну громаду, зареєстровану в установленому порядку 03.07.1989р. (а.с. 52).

Як слідує з пояснень позивача Свято-Хресто-Воздвиженської громади Української православної церкви віруючі даної громади задовольняли свої духовні потреби у приміщенні культової будівлі - Хрестовоздвиженської церкви в с. Угринів, Горохівського району Волинської області.

Рішенням Волинської обласної ради народних депутатів № 266 від 24.12.1991р. була надана правоздатність юридичній особі, зареєстрованій до введення в дію Закону України "Про свободу совісті та релігійної організації", Хресто-Воздвиженській релігійній громаді Української православної церкви в с. Угринів, Горохівського району.

Згідно із свідоцтвом №131 від 24.12.1991р. цього ж дня було зареєстровано Статут Свято-Хресто-Воздвиженської громади Української православної церкви, діяльність якої поширюється на с. Угринів, Горохівського району.

Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія АГ № 844948, довідкою Головного управління статистики у Волинській області № 791 датою державної реєстрації Свято-Хресто-Воздвиженської громади Української православної церкви та датою внесення запису в Єдиний державний реєстр про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу у разі, коли державна реєстрація юридичної особи була проведена до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", є 24.12.1991р.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про свободу совісті і релігійні організації" в редакції, яка діяла станом на час, коли Свято-Хресто-Воздвиженська громада Української православної церкви реєструвалась як юридична особа, релігійна організація визнавалася юридичною особою з моменту реєстрації її статуту (положення).

Розпорядженням голови Волинської облдержадміністрації №95 від 20.04.2005р. було зареєстровано Статут Св.Хресто-Воздвиженської релігійної громади Української православної церкви-Київський Патріархат у с. Угринів, Горохівського району.

Як вбачається з листа управління інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю (вих. №С-52 від 23.09.2014р.) віруючі даної громади задовольняли свої духовні потреби у каплиці на місцевому кладовищі та побудованих храмах своїх одновірців у селах Загаї та Дубова Корчма Горохівського району (а.с. 24).

23.10.2014р. Волинською обласною державною адміністрацією було прийнято розпорядження №443, згідно з п.п.2 п.2 якого вирішено зареєструвати зміни до статутів релігійних громад шляхом реєстрації статутів у новій редакції, і зокрема, до статуту релігійної громади Воздвиження Хреста Господнього Української Православної Церкви Київського Патріархату в с. Угринів, Горохівського району.

Як вбачається із копії статуту (а.с. 33-34) державну реєстрацію юридичної особи - Св.Хресто-Воздвиженської релігійної громади Української православної церкви - Київського Патріархату в с. Угринів, Горохівського району, Волинської області здійснено 10.11.2014р., про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. З копії статуту (а.с.35-36) вбачається, що цього ж дня було проведено державну реєстрацію змін до установчих документі, в результаті яких релігійна громада змінила найменування на релігійну громаду Воздвиження Хреста Господнього Української Православної Церкви Київського Патріархату в с. Угринів, Горохівського району.

Судом встановлено, що до 24.12.1991 року в с. Угринів, Горохівського району діяло релігійне товариство Російської православної церкви. З 24.12.1991р. було надано правоздатність юридичній особі Хресто-Воздвиженській релігійній громаді Української православної церкви в с. Угринів, Горохівського району. Цього ж дня було зареєстровано статут Свято-Хресто-Воздвиженської громади Української православної церкви, діяльність якої поширюється на с. Угринів, Горохівського району.

20.04.2005р. відповідно до розпорядження голови Волинської облдержадміністрації №95 було зареєстровано статут Св. Хресто-Воздвиженської релігійної громади Української православної церкви-Київський Патріархат у с. Угринів, Горохівського району, тобто зареєстровано іншу релігійну громаду.

Отже, оцінюючи вказані обставини суд зазначає, що до 20.04.2005 року на території села Угринів, Горохівського району діяла лише одна релігійна громада - Свято-Хресто-Воздвиженська громада Української православної церкви. В користуванні саме цієї релігійної громади знаходилася мурована молитовна будівля, що підтверджується наданими позивачем доказами, а саме: копією витягу з договору про постачання електричної енергії № від 21.11.2003р., копією титульного аркушу робочого проекту газифікації Свято-Хрестовоздвиженської церкви с. Угринів, Горохівського району від 2008 року, замовник - о. Р. Сапожник, копією погодження головного управління містобудування та архітектури Волинської ОДА №1615/1.1.4 від 04.09.2008 року на влаштування опалення в церкві с. Угринів, копією висновку експертизи з питань охорони праці від 25.11.2008 року по робочому проекту "Газифікація паливної Свято-Хрестовоздвиженської церкви с. Угринів, Горохівського району, Волинської області, копією квитанції про оплату за використання електричної енергії від 12.02.2014р., охоронним договором на пам`ятку культурної спадщини від 01.02.2012р. №6.

Позивач, звертаючись з позовом до суду про усунення перешкод в користуванні майном, посилається на порушення його права користування культовою будівлею - Хрестовоздвиженською церквою в с. Угринів, Горохівського району, Волинської області у зв'язку із її самовільним захопленням відповідачем.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з'ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально - правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права суд приймає рішення про відмову у позові. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Так, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України.

Статтею 16 Цивільного кодексу України унормовано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї норми передбачені способи захисту прав та інтересів, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Предметом спору у справі є усунення перешкод в користуванні майном - культовою будівлею Хрестовоздвиженською церквою в с. Угринів, Горохівського району, Волинської області.

За своєю правовою природою даний позов, який містить вимогу про усунення перешкод у користуванні майном, є негаторним. Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна.

На підтвердження існування у позивача права користування культовою будівлею - Хрестовоздвиженською церквою в с. Угринів, Горохівського району, Волинської області позивач посилається на договір про передачу в безоплатне користування мурованої молитовної будівлі, яка знаходиться в с. Угринів, Горохівського району. Як стверджував позивач, цей договір було укладено 03.07.1989р.

Судова колегія зазначає, що із преамбули договору вбачається, що він укладається між виконавчим комітетом районної ради народних депутатів Горохівського району і громадянами, що проживають в с. Угринів і Дубова корчма, які складають церковну общину, релігійну громаду, зареєстровану в установленому порядку 03.07.1989р.

Згідно п. 1 "а" договору виконавчий комітет передає, а громадяни приймають в безоплатне користування муровану молитовну будівлю, яка знаходиться в с. Угринів.

Положенням про релігійні об'єднання в Українській РСР, затвердженим Указом Президії Верховної ради Української РСР від 01.11.1976 року N 1417-IX, діючим на час укладення договору, передбачалась можливість підписання договору про передачу молитовної споруди і культового майна в безкоштовне користування віруючих членами релігійної громади.

Відповідно до п. 31 вищевказаного положення договір про передачу молитовної споруди і культового майна в безоплатне користування віруючим підписується представником виконавчого комітету районної, міської Ради народних депутатів і не менш як двадцятьма членами релігійної громади.

Відповідно до ст. 44 Цивільного кодексу Української РСР письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

Як вбачається з копії договору він не містить підписів громадян, які складають церковну общину, релігійну громаду, зареєстровану в установленому порядку.

Позивачем, як доказ підписання договору, до позовної заяви додано список засновників релігійного товариства Російської Православної церкви села Угринів, Горохівського району (а.с.12).

Відповідно до ч.2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судова колегія зазначає, що підписання громадянами списку засновників релігійного товариства Російської Православної церкви села Угринів, Горохівського району не можна вважати підписанням договору, оскільки в тексті договору не згадується про жодні додатки до договору. В самому ж договорі не стоять підписи осіб, прізвища яких внесенні в договір як сторони договору.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що договір не можна вважати підставою виникнення у позивача права користування мурованою молитовною будівлею в с. Угринів, Горохівського району, оскільки він укладений з недотриманням вимог, які передбачені для даного виду договорів (п. 31 Положення про релігійні об'єднання в Українській РСР).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 2 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" в Україні усі правовідносини, пов'язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України. Законодавство України про свободу совісті та релігійні організації складається з цього Закону та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим. Культова будівля і майно, що є державною власністю, може передаватися у почергове користування двом або більше релігійним громадам за їх взаємною згодою. При відсутності такої згоди державний орган визначає порядок користування культовою будівлею і майном шляхом укладення з кожною громадою окремого договору. Самовільне захоплення культових будівель чи привласнення культового майна не допускається.

Пунктом 9.8 роз'яснення Вищого арбітражного суду від 29.02.1996р. № 02-5/109 "Про деякі питання, що виникають при застосуванні Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" передбачено, що до введення в дію Закону все майно церковних і релігійних громад в Україні було визнано державною власністю згідно зі статтею 366 Адміністративного кодексу Української РСР 1927 року. Зазначене законодавство не було визначено нечинним з дня його прийняття, тобто таким, що не породило правових наслідків. Тому держава в особі органів, передбачених в статті 17 Закону, є належним власником культових будівель і майна.

Так, в контексті ст. 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" державним органом, який реалізовує правомочності держави, як власника культового майна в даному випадку є Волинська обласна державна адміністрація.

Судом апеляційної інстанції, ухвалою суду від 03.02.2015р., залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Волинську обласну державну адміністрацію та Горохівську районну державну адміністрацію.

В письмових поясненнях (вих. №822/41/2-15 від 12.02.2015р.) Волинською обласною державною адміністрацією, серед іншого зазначено, що Закон України "Про свободу совісті та релігійні організації" уповноважив обласну державну адміністрацію виконати тільки одну функцію, яка полягає у передачі культових будівель і майна, які складають державну власність, на умовах, зазначених в Законі релігійним організаціям, однак, адміністрація не передавала жодних культових будівель релігійним громадам в с. Угринів Горохівського району.

Судом, в ході дослідження доказів встановлено, що будь-які правові підстави для зайняття культової будівлі (що є пам`яткою культурної спадщини), а саме Хрестовоздвиженської церкви в с. Угринів у відповідача: релігійної громади Воздвиження Хреста Господнього Української Православної Церкви Київського Патріархату у с. Угринів також відсутні.

В матеріалах справи відсутні рішення парафіальних зборів жодної з релігійних громад про об`єднання в одну конфесію та спільне використання Хрестовоздвиженської церкви в с. Угринів, які були б прийнятті в порядку передбаченому п. 9 розділу ІІ статуту Свято-Хресто-Воздвиженської громади Української православної церкви та п. 9 розділу ІІ статуту релігійної громади Воздвиження Хреста Господнього Української Православної Церкви Київського Патріархату у с. Угринів.

Враховуючи те, що на території с. Угринів діє дві релігійні громади: Свято-Хресто-Воздвиженська громада Української православної церкви та релігійна громада Воздвиження Хреста Господнього Української Православної Церкви Київського Патріархату у с. Угринів Горохівського району, які бажають використовувати Хрестовоздвиженську церкву в с. Угринів для задоволення духовних потреб, взаємна згода про спільне використання культової споруди відсутня, в силу ст. 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" порядок користування культовою будівлею і майном, повинен визначатися Волинською обласною державною адміністрацією.

Разом з тим, апеляційний суд не вправі перебирати на себе повноваження органу виконавчої влади, зазначеного в ст. 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" та вирішувати питання, що віднесені до компетенції останнього.

Судова колегія вважає, що мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Свято-Хресто-Воздвиженської громади Української православної церкви на рішення господарського суду Волинської області від 24.12.14р. у справі № 903/1068/14 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.