номер провадження справи 32/2/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015 Справа № 908/47/15-г

за позовом Державного підприємства "Бердянський морський торговий порт" (71112, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, буд. 13/7)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромекспорт" (71112, Запорізька область, м. Бердянськ, вул.Горького, буд. 2)

про стягнення 13200,28 грн.

Суддя Колодій Н.А.

Представники:

Від позивача: Мастеров О.В., довіреність № 2/40-19юр від 09.01.2015 р.

Від відповідача: Каменюк Л.М., довіреність б/н від 20.01.2015 р.

Чайка Д.І., довіреність б/н від 02.02.2015 р.

05.01.2015 р. на адресу господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Державного підприємства "Бердянський морський торговий порт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромекспорт" про стягнення 13635,54 грн., які складаються з 10166,29 грн. - 3% річних та 3469,25 грн. інфляційних витрат.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.01.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/47/15-г, присвоєно справі номер провадження 32/2/15, з призначенням судового засідання на 17.02.2015 р.

В судовому засіданні 17.02.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 03.03.2015 р.

03.03.2015 р. від ДП "Бердянський морський торговий порт" надійшла заява про зменшення позовних вимог, якою просить суд, стягнути з відповідача 13200,28 грн., які складаються з 10166,29 грн. - 3% річних та 3033,99 грн. інфляційних витрат

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Розглянувши зазначену заяву позивача, суд приймає її та розглядає позовні вимоги про стягнення 13200,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи ст. ст. 509, 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 179, 193 Господарського кодексу України та на умови укладеного між сторонами договору № 77 "К" від 14.03.2012 р.

Відповідач позовні вимоги не визнав та просить суд відмовити в їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві (відзив міститься в матеріалах справи).

В засіданні суду 03.03.2015 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2012 року сторони уклали договір № 77К, предметом якого є організація та виробництво операцій по перевалці і транспортно-експедиторському обслуговуванню портом експортної глини навалом, що надходить для фірм, з якими відповідач (експедитор) має договори. Відвантаження здійснюється на умовах CIF, FOB, FCA, EXW. Вантаж надходить у порт в залізничних вагонах та відвантажується на склади порту для накопичення судової партії і подальшого навантаження на судно.

Строк дії договору визначений в п. 8.1 договору і встановлений до 31 грудня 2012 року, а в частині зобов'язань - до повного їх виконання.

Згідно п. 4.17 договору, по факту виконаних робіт (наданих послуг) позивачем складається акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), в двох екземплярах і направляється експедитору разом з остаточним рахунком. Експедитор зобов'язаний протягом 5 банківських днів підписати акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), повернути підписаний екземпляр акту позивачу та здійснити розрахунки з позивачем по остаточному рахунку з урахуванням здійсненої передоплати по попередньому рахунку.

В матеріалах справи містяться підписані між відповідачем та позивачем Акти здачі - прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за договором № 77 від 14.03.2012 р., а саме: від 16.06.2012 р. (на суму 608184,86 грн.), від 20.06.2012 р. (на суму 147886,69 грн.), від 29.07.2012 р. (на суму 346207,97 грн.), від 26.08.2012 р. (на суму 742739,02 грн.), від 05.12.2012 р. (на суму 464455,96 грн.), від 25.04.2012 р. (на суму 768,77 грн.), від 11.05.2012 р. (на суму 5231,50 грн.), від 22.05.2012 р. (на суму 11698,72 грн.), від 31.05.2012 р. (на суму 10526,35 грн.), від 11.06.2012 р. (на суму 18936,26 грн.), від 21.06.2012 р. (на суму 65448,66 грн.), від 21.06.2012 р. (на суму 15802,58 грн.), від 31.07.2012 р. (на суму 13282,36 грн.), від 15.08.2012 р. (на суму 3336,00 грн.), від 21.08.2012 р. (на суму 19474,62 грн.), від 31.10.2012 р. (на суму 4142,62 грн.), від 27.11.2012 р. (на суму 317,77 грн.), від 30.11.2012 р. (на суму 12652,21 грн.), від 12.10.2012 р. (на суму 15832,26 грн.), від 11.04.2013 р. (на суму 25423,12 грн.), 15.04.2013 р. (на суму 727987,02 грн.), від 22.04.2013 р. (на суму 8705,30 грн.), № 21.05.2013 р. (на суму 12295,95 грн.), від 31.05.2013 р. (на суму 9556,87 грн.), від 05.06.2013 р. (на суму 678145,33 грн.), від 21.08.2013 р. (на суму 18699,65 грн.), від 31.08.2013 р. (на суму 711249,04 грн.), 14.10.2013 р. (на суму 25721,89 грн.), від 24.10.2013 р. (на суму 837078,00 грн.), від 10.11.2013 р. (на суму 17320,07 грн.), 12.11.2013 р. (на суму 572,15 грн.).

Відповідно до зазначених Актів здачі - прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за договором № 77 від 14.03.20121 р., будь-яких претензій щодо виконання послуг до позивача, як виконавця, від відповідача не було.

Позивачем було надано відповідачу для оплати послуг рахунки: № від 16.06.2012 р. (на суму 608184,86 грн.), № від 20.06.2012 р. (на суму 147886,69 грн.), № від 29.07.2012 р. (на суму 346207,97 грн.), № 120403100 від 26.08.2012 р. (на суму 742739,02 грн.), № від 05.12.2012 р. (на суму 464455,96 грн.), № від 25.04.2012 р. (на суму 768,77 грн.), № від 11.05.2012 р. (на суму 5231,50 грн.), № від 22.05.2012 р. (на суму 11698,72 грн.), № від 31.05.2012 р. (на суму 10526,35 грн.), № від 11.06.2012 р. (на суму 18936,26 грн.), № від 21.06.2012 р. (на суму 65448,66 грн.), № від 21.06.2012 р. (на суму 15802,58 грн.), № від 31.07.2012 р. (на суму 13282,36 грн.), № від 15.08.2012 р. (на суму 3336,00 грн.), № 120808300 від 21.08.2012 р. (на суму 19474,62 грн.), № від 31.10.2012 р. (на суму 4142,62 грн.), № від 27.11.2012 р. (на суму 317,77 грн.), № від 30.11.2012 р. (на суму 12652,21 грн.), копії долучені до матеріалів справи.

Позивач направляв на адресу відповідача акти та рахунки, що підтверджено відповідними реєстрами, копії долучені до матеріалів справи.

Відповідач порушив договірні зобов'язання, які полягають у своєчасній сплаті рахунків за надані послуги.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Норми права аналогічного змісту містить ст. 526 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання є недопустимою, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з цим, позивач направив на адресу відповідача претензію (вих. № 193/40-юр від 07.08.2014 р.), з вимогою про сплату інфляційних витрат. Відповідач залишив претензію позивача без задоволення.

ДП "Бердянський морський торговельний порт" звертається до суду з даною позовною заявою з вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань по зазначеному договору, так як вважає, що ТОВ "Агропромекспорт" систематично допускало порушення договірних зобов'язань, яке полягає у несвоєчасній сплаті рахунків за надані послуги.

Дослідивши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши надані сторонами письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідач позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що позивачем заявлені вимоги про стягнення інфляції та 3% річних з посиланням на ст. 625 ЦКУ та п. 4.17 договору. Тобто заявлені позовні вимоги є похідними (вторинними) до основного грошового зобов'язання. Разом із тим позов не містить ані вимог про стягнення основного боргу, ані обґрунтування виникнення такого грошового зобов'язання та настання його строку, ані належних доказів існування такого основного зобов'язання.

Суд не приймає заперечення відповідача в цій частині, у зв'язку з тим, що в матеріалах справи містяться належні докази надання даних послуг та докази, що підтверджують дати направлення позивачем відповідачу актів виконаних робіт (наданих послуг) та рахунків за договором, з яких вбачається дата виникнення такого грошового зобов'язання та, відповідно, настання строку для його виконання.

Крім того, основне зобов'язання відповідачем було виконано у повному обсязі, але з порушення строків встановлених договором, що підтверджено матеріалами справи.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення 10166,29 грн. 3 % річних, які розраховані по кожному рахунку окремо.

Відповідач в контррозрахунку зазначив, що проти застосованої позивачем методики розрахунку 3% річних не заперечує.

Надані розрахунки судом перевірені та встановлено, що розрахунок 3 % річних за прострочку у несвоєчасній сплаті рахунків, позивачем виконаний вірно, а вимога про стягнення з відповідача 10166,29 грн. 3 % річних є обґрунтованими та підлягає задоволенню судом.

Крім того, позивачем пред'явлені до стягнення 3033,99 грн. втрат від інфляції грошових коштів, які розраховані також по кожному рахунку окремо.

Відповідач не погоджується з методикою розрахунку інфляції позивача та надав свій контр розрахунок, та вважає, що розмір втрат від інфляції становить 1708,06 грн.

Відповідач зазначає, що індекс інфляції в сумі 0,87 грн. за прострочення оплати по рахунку № від 27.11.2012 р. на суму 217,77 грн., виконаний не вірно, оскільки мав бути сплачений відповідачем до 06.12.2012 р., а фактично оплата рахунку здійснювалась 22.01.2013 р., тому індекс інфляції складає за січень 2013 р. - 100,2% та підлягає стягненню в сумі 0,44 грн.

Суд, оцінивши доводи сторін, виходить з наступного. Пунктом 3.2 постанови Пленуму роз'яснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не вірно нараховані інфляційні витрати по рахунку № від 27.11.2012 р. на загальну суму боргу за грудень та січень 2012 р., суд погоджується з запереченнями відповідача та вважає що, позивач повинен нарахувати інфляційні витрати по рахунку № від 27.11.2012 р. тільки за січень 2013 р., що складає 0,44 грн.

При перевірці розрахунку індексу інфляції по рахункам № від 30.11.2012 р., № від 05.12.2012 р., № від 11.04.2013 р., № від 15.04.2013 р., судом встановлено що вони виконані вірно та співпадають з розрахунком позивача та відповідача.

Що стосується розрахунку втрат від інфляції по рахункам № 0 від 24.10.2013 р. та № від 10.11.2013 р., то суд погоджується з контррозрахунком відповідача, оскільки проплати по даним рахункам були пізніше 16 числа, то розрахунок повинен починаться з наступного місяця.

У листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" зазначено, що при застосуванні індексу інфляції необхідно мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно необхідно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

На підставі викладеного, при перевірці розрахунку суми індексу інфляції за договором № 77К від 14.03.2012 р. за період за 2012 та 2013 роки судом встановлено, що стягненню підлягає 1708,06 грн. інфляційних витрат. В решті вимог заявлених в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.49 ГПК України, судовий збір, в частині задоволених вимог, слід покласти на відповідача, так як спір з його вини доведено до судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства "Бердянський морський торговий порт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромекспорт" про стягнення 13200,28 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромекспорт" (71112, Запорізька область, м. Бердянськ, вул.Горького, буд. 2, ) на користь Державного підприємства "Бердянський морський торговий порт" (71112, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, буд. 13/7, ) - 10166 (десять тисяч сто шістдесят шість) грн. 29 коп. - 3% річних, 1708 (одна тисяча сімсот вісім) грн. 06 коп. втрат від інфляції, 1643 (одна тисяча шістсот сорок три) грн. 48 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В решті позову відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України "18" березня 2015 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.