КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2015 р. Справа№ 42/307

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Іоннікової І.А.

за участі представників:

від позивача (стягувача): не з'явився

від відповідача (боржника): Рудик Д.С. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Київводоканал»

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 15.01.2015 року

у справі № 42/307 (Суддя Пінчук В.І.)

За заявою ( боржника ) Публічного акціонерного товариства «Київводоканал» Стягувач Публічне акціонерне товариство «Київенерго» про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2011 р у справі № 42/307

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Публічного акціонерного товариства «Київводоканал»

про стягнення 69 059 281,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2015 року у справі № 42/307 у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Київводоканал» про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2011 р у справі № 42/307 відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ПАТ «Київводоканал» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2015 року у справі № 42/307 та винести постанову про задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 42/307.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з причин порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У своїй скарзі боржник посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам та не враховано матеріальне становище боржника.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 25.02.2015.

18.02.2015 від представника позивача через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про припинення апеляційного провадження.

Наведене клопотання мотивоване тим, що згідно пункту 20 частини 1 статті 106 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку може бути оскаржено лише ухвали про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення. В даному випадку відповідачем оскаржується ухвала про відмову у наданні відстрочки виконання рішення, оскарження якої господарським процесуальним кодексом не передбачено.

Відповідно до п. 7.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» частина третя статті 121 ГПК вимагає від господарського суду винесення ухвали про відстрочку або розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку його виконання. Відповідна ухвала може бути оскаржена в апеляційному та в касаційному порядку. За відсутності підстав для вчинення зазначених процесуальних дій господарський суд виносить ухвалу про відмову відповідно у відстрочці або розстрочці виконання рішення, у зміні способу і порядку його виконання. Оскільки ухвали місцевого господарського суду, які виносяться під час виконання судового рішення, неможливо оскаржити одночасно з оскарженням рішення господарського суду, такі ухвали, в тому числі й про відмову у вчиненні процесуальних дій, зазначених у пунктах 17, 18, 20 частини першої статті 106 ГПК, можуть бути переглянуті в апеляційному та в касаційному порядку. Про можливість оскарження ухвал першої і постанов апеляційної інстанцій про відмову у зміні способу та порядку виконання судового рішення зазначено і в Рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 N 11-рп/2012 зі справи N 1-12/2012.

З аналізу Рішення Конституційного суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012 вбачається, що відсутність у частині першій статті 106 Господарського процесуального кодексу України норми щодо оскарження ухвали про відмову у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови суду не може бути підставою для відмови у прийнятті апеляційної чи касаційної скарги на такі ухвали. Ця відмова розглядалась би як порушення конституційного права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України, за якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп).

Зазначеним Рішенням Конституційного суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012 встановлено, що окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному та касаційному порядку ухвали місцевого господарського суду і постанови апеляційної інстанції як про зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови, так і про відмову у змінах способу та порядку їх виконання.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про припинення апеляційного провадження у зв'язку з необґрунтованістю.

Представник позивача (стягувача) у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши думку представника відповідача (боржника), колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представника позивача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з наступних підстав:

17.10.2011 Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача - Публічного акціонерного товариства «Київводоканал» 65129325,59 грн. основного боргу за спожиту активну електричну енергію, 408978,74 грн. основного боргу за спожиту реактивну електричну енергію, 2770332,84 грн. пені, 202360,82 грн. збитків від інфляції та 548284,00 грн. - 3% річних.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.11.2011, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2012, позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задоволено частково і стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київводоканал» 63790404,33 грн. основного боргу, 200612,92 грн. збитків від інфляції, 544117,73 грн. - 3% річних, 2748807,34 грн. пені, 24844,13 грн. витрат по сплаті державного мита та 229, 93 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

27.03.2012 на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 15.11.2011 було видано наказ.

Боржник - Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось з заявою про відстрочку виконання рішення Господарського суду м. Києва від 15.11.2011 № 42/307 строком на 5 років.

Заява мотивована тим, що боржник є комунальним підприємством, яке перебуває у складному матеріальному становищі, що підтверджується, зокрема, звітом про витрати виробництва та фінансові показники діяльності надання послуг водопостачання та водовідведення ПАТ «АК «Київводоканал» за січень-вересень 2014.

Заявник зазначає, що відповідно до рішення Київської міської ради № 149/149 від 18.09.2014 відповідач позбавлений можливості впливу на споживачів послуг з водопостачання та водовідведення, які відносяться до навчальних закладів та установ освіти, закладів охорони здоров'я, соціальної сфери комунальної власності та мешканцям житлових будинків (споживачам) міста Києва, шляхом їх відключення від надання послуг, що впливає на платоспроможність боржника.

Відповідач також посилається на несвоєчасне надходження коштів з бюджету міста Києва, що обумовлює наявність заборгованості перед відповідачем, яка утворилась ще у 1998 році та продовжує накопичуватись.

Крім того, заявник зазначає про значну зношеність водопровідних мереж, що перебувають на балансі відповідача, та необхідність їх термінового ремонту для уникнення екологічних катастроф у місті Києві.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.01.2015 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення, ухвала суду мотивована тим, що боржник не надав суду доказів обставин, які можна вважати винятковими, що підтверджують необхідність відстрочити виконання рішення суду.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до абзацу 2 п. 6 листа Вищого арбітражного суду України від 11.12.2000 № 01-8/739 «Про Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Законів України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження» ухвала про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання може бути винесена лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового акта або роблять його виконання неможливим. Такі обставини визначаються арбітражним судом з огляду на матеріали конкретної справи, у тому числі доводи сторін та подані ними докази.

У відповідності до п. 7.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Пунктом 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» передбачено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи викладене, складне матеріальне становище боржника, а також матеріальні інтереси позивача, стратегічну важливість боржника у забезпеченні нормальної життєдіяльності та екологічної безпеки міста Києва, колегія суддів приходить до висновку, що заява боржника про надання відстрочки виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2011 у справі № 42/307 є обґрунтованою, та підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 15.01.2015 у справі № 42/307 підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Київводоканал» підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київводоканал» задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2015 по справі № 42/307 скасувати.

3. Заяву Публічного акціонерного товариства «Київводоканал» про наданні відстрочки виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2011 у справі № 42/307 задовольнити.

4. Відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2011 у справі № 42/307 строком на 5 (п'ять) років.

5. Матеріали справи № 42/307 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

І.А. Іоннікова