КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Справа№ 925/2179/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

За участю секретаря судового засідання Ворони В.В.

представників сторін:

від позивача - Деркач О.О., дов. б/н від 03.03.2015 року;

від відповідача - Хороший І.В., дов. б/н від 01.12.2014 року.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-

виробниче підприємство «Техно-Консалт»

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 26.01.2015 року

у справі № 925/2179/14 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-

виробниче підприємство «Техно-Консалт»

до Приватного підприємства «Санже-Черкаси»

про стягнення 164 689,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.01.2015 року по справі № 925/2179/14 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техно-Консалт» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 26.01.2015 року по справі № 925/2179/14 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.03.2015 року.

11.03.2015 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Приватного підприємства «Санже-Черкаси» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для повного, всебічного та правильного вирішення справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техно-Консалт» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду Черкаської області від 26.01.2015 року по справі № 925/2179/14 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Приватного підприємства «Санже-Черкаси» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

03.06.2013 року між Приватним підприємством «Санже-Черкаси» (далі - ПП «Санже-Черкаси», відповідач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техно-Консалт» (далі - ТОВ «НВП «Техно-Консалт», позивач, перевізник) було укладено Договір-заявку № 2 та Договір-заявку № 3 про перевезення вантажів в міжнародному сполученні (далі - Договори-заявки).

Згідно з умовами Договорів-заявок перевізник зобов'язався перевезти ввірений йому вантаж, а замовник зобов'язався своєчасно здійснити оплату за надані перевізником послуги. Валютою оплати вартості перевезення між сторонами було встановлено долари США.

Відповідно до Договорів-заявок, ТОВ «НВП «Техно-Консалт» здійснило перевезення за маршрутами:

- перевезення № 1 Ереван (Арменія) - Черкаси - Київ (Харків, Одеса, Сімферополь), водій - Кравченко Михайло Володимирович, автомобіль SCANIA, державний № АА6819МЕ, напівпричіп АА5017ХО. (Копія СМК накладної № 013824, рахунок на оплату № 457 від 13.06.2013 року, акт надання послуг № 457 від 13.06.201З року);

- перевезення № 2 Ереван (Арменія) - Черкаси - Київ (Харків, Одеса, Сімферополь), водій - Паливода Олександр Васильович, автомобіль SCANIA, державний № АА0952МЕ, напівпричіп АА5031ХО. (Копія СМК накладної № 013849, рахунок на оплату № 621 від 11.06.2013 року, акт надання послуг № 621 від 11.06.2013 року);

- перевезення № 3 Ереван (Арменія) - Черкаси - Київ (Харків, Одеса, Сімферополь), водій - Горовий Сергій Олександрович, автомобіль SCANIA, державний № АА6815МЕ, напівпричіп АА5032ХО. (Копія СМК накладної № 013851, рахунок на оплату № 622 від 11.06.2013 року, акт надання послуг № 622 від 11.06.201З року).

Договорами-заявками передбачено, що замовник зобов'язався оплачувати надані послуги, шляхом здійснення передоплати у розмірі 1 000,00 доларів США (по курсу НБУ) в день завантаження та 3 500,00 доларів США (по курсу НБУ) за фактом розвантаження, за кожний автомобіль.

Проте, всупереч положень викладених в Договорах-Заявках, відповідач здійснив оплату лише в сумі 16 000,00 гривень.

На дату здійснення платежів, а саме: платіжне доручення № 148 від 17.06.2013 року та платіжне доручення № 163 від 19.06.2013 року, курс гривні до долара США, за офіційними даними Національного банку України становив - 7,993 грн. за долар. Таким чином, відповідач сплатив заборгованість за здійснене перевезення № 1 частково, в розмірі 2 001,75 доларів США (а.с. 16-17).

20.08.2014 року ТОВ «НВП «Техно-Консалт» направило на адресу ПП «Санже-Черкаси» претензію № 418 від 18.08.2014 року, жодної відповіді на претензію не було надано.

За доводами позивача, відповідач не сплатив залишок заборгованості за надані позивачем послуги з перевезення, які обумовлені Договорами-заявками.

Вказане стало підставою для звернення ТОВ «НВП «Техно-Консалт» з позовом про стягнення заборгованості, яка з урахуванням збільшення позовних вимог (по курсу НБУ станом на 15.12.2014 року) склала 180 645,56 грн. основної заборгованості та 8 051,10 грн. 3 % річних, а саме:

- за перевезення № 1 (Договір-заявка № 2) 2 498,25 дол. США, що є еквівалентом 39 249,26 грн. - основної заборгованості, а також 3% річних у розмірі 110,06 доларів США, що дорівнює 1 729,12 грн.

- за перевезення № 2 (Договір-заявка № 3) 4 500 дол. США, що є еквівалентом 70 698,15 грн. - основної заборгованості, 3 % річних у розмірі 201,20 дол. США, що дорівнює 3 160,99 грн.

- за перевезення № 3 (Договір-заявка № 3) 4 500 дол. США. що є еквівалентом 70 698,15 грн. - основної заборгованості, 3 % річних у розмірі 201,20 дол. США, що дорівнює 3 160,99 грн.

Згідно зі ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Приписами ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносаменту) відповідно до вимог чинного законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач свої зобов'язання по укладеним з відповідачем Договорам-заявкам виконав, доставивши вантаж відповідачу.

Доказів погашення відповідачем 180 645,56 грн. основної заборгованості та 8 051,10 грн. 3 % річних суду надано не було.

За таких обставин, відповідач не виконав умови Договорів-заявок та не сплатив зазначені кошти, у зв'язку з чим позивач правомірно та обґрунтовано заявив вимоги про стягнення 180 645,56 грн. основної заборгованості та 8 051,10 грн. 3 % річних.

Колегія суддів вважає безпідставним твердження відповідача про те, що вартість перевезення сторонами при укладенні договорів встановлювалась у гривні, а не в еквіваленті до долара США. Оскільки Договорами-заявками визначено суму перевезення в доларах США, а розрахунок проводиться згідно курсу НБУ.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Стосовно посилання відповідача на те, що при здійснені перевезення позивач допустив псування товару, що був предметом перевезення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначене не позбавляє права відповідача на відшкодування завданої шкоди, однак не звільняє його від зобов'язання оплати вартість перевезення.

З огляду на вказане вище, колегія суддів зазначає, що наявні всі правові підстави для стягнення вказаної вище заборгованості.

Проте, 08.12.2014 року відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності.

Згідно Договорів-заявок, товарно-транспортних накладних, рахунків на оплату, послуги з перевезення були надані позивачем в червні 2013 року.

Позивач звернувся з позовом (№ 161 від 16.10.2014 року), згідно відтиску печатки поштового відділення 20.11.2014 року.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з приписами ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 925 Цивільного кодексу України до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки позивач звернувся до суду з відповідним позовом 20.11.2014 року, а строк позовної давності сплив у червні 2014 року, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на застосування строків позовної давності.

Крім того, колегія також погоджується з висновком суд першої інстанції про те, що до спірних правовідносин не слід застосовувати положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року в частині визначення стоків позовної давності. Відповідно до преамбули даної Конвенції, вона визначає стандартизацію умов, що регулюють договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, зокрема, в тому що стосується документів, які застосовуються під час такого перевезення, та відповідальності перевізника. Більш того, статі Конвенції встановлюють порядок відповідальності саме перевізника.

У даному випадку саме позивач є перевізником, а не відповідач, що унеможливлює застосування положень Конвенції про строки позовної давності із вимог до замовника перевезення чи отримувача вантажу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про пропуск позивачем строку для пред'явлення даного позову та відмову в задоволенні позову.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техно-Консалт» в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Черкаської області від 26.01.2015 року по справі № 925/2179/14 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техно-Консалт» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техно-Консалт» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техно-Консалт» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 26.01.2015 року по справі № 925/2179/14 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 925/2179/14 повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко

Повний текст рішення складено 16.03.2015 року.