ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.03.2015 Справа № 907/52/15

Розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача Приватного підприємства „Глорієм Карго Сервіс", м. Ужгород

про стягнення 144529,80 грн. (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02.03.2015)

Головуючий суддя Якимчук Л.М.

За участю представників сторін:

від позивача - Гончаров В.В., адвокат, представник за договором про надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №21/112;

від відповідача - Ігнатьо Б.Я., адвокат, представник за договором про надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №21/705.

СУТЬ СПОРУ : позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1, звернувся з позовом до суду до відповідача, приватного підприємства „Глорієм Карго Сервіс", м. Ужгород, про стягнення 144529,80 грн. (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02.03.2015)

В судових засіданнях 19.02.2015 та 11.03.2015 оголошувались перерви відповідно до ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 20.03.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Представник позивача просить задоволити позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві, та усних поясненнях, наданих у судових засіданнях.

Зауважує, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по оплаті послуг з організації перевезення вантажу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного між сторонами договору на організацію міжнародних перевезень вантажу автомобільним транспортом позивачем здійснено перевезення вантажу на загальну суму 4600 Євро, що за курсом на дату розрахунку становило 84262,82 грн., та підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR) №, №, на яких є відбитки печаток вантажоотримувача. Однак, відповідачем не оплачено послуги перевезення, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду для стягнення заборгованості за вказані послуги на підставі ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 929, 931 Цивільного кодексу України.

Заявою від 19.02.2014 в порядку ст. 22 ГПК України позивач збільшив позовні вимоги, відповідно до якого просить стягнути суму 144529,80 грн. у зв'язку зі зміною курсу НБУ на день подання заяви.

Вказане клопотання подано позивачем до прийняття рішення судом першої інстанції, не суперечить законодавству, не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси з огляду на що приймається судом.

Відповідно до пункту 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" - у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Також позивач просить відшкодувати витрати на оплату послуг адвоката в сумі 8000,00 грн.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову повністю з підстав, вказаних у письмовому відзиві та додатковому відзиві на позов.

Зазначає, що позивач звернувся до суду 21.01.2015, а згідно даних офіційного веб-порталу НБУ станом на 21.01.2015 курс гривні до 100 Євро становив 1827,7168 грн., з огляду на що еквівалент 4600 Євро становить 84074,9728 грн.

Щодо збільшених позовних вимог, то відповідач заперечив проти задоволення таких з огляду на положення ст. 55 ГПК України, згідно якої ціна позову визначається у позовах про стягнення іноземної валюти - в іноземній валюті та у карбованцях відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день подання позову.

Зазначає, що відповідно до пункту 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" при визначенні ціни позову, поданого в іноземній валюті, необхідно виходити з тієї валюти, в якій провадились чи повинні бути проведені розрахунки між сторонами. У разі подання позову про стягнення національної валюти України - еквіваленту іноземної валюти ціна позову визначається в національній валюті України за офіційним курсом, визначеним Національним банком України, на день подання позову.

Беручи до уваги наведене, просить суд відмовити у задоволенні позову з урахуванням збільшених позовних вимог.

Одночасно повідомив, що за надання правової допомоги у даній справі за договором про надання правової допомоги, відповідач сплатив на користь адвоката авансову плату у розмірі 10000,00 грн., що підтверджується квитанцією №6 від 13.02.2015, яку просить стягнути з позивача на користь відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство „Глорієм Карго Сервіс", м. Ужгород (відповідач у справі) надіслало фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (позивач у справі) заявку №2 від 06.08.2014 та №259 від 07.08.2014 для отримання послуг з перевезення вантажу.

На виконання вказаних заявок позивач, як експедитор, організував здійснення двох перевезень автотранспортом вантажу до Росії у м.Волгоград і м. Кішпек відповідно.

Даними заявками передбачено, що оплата послуг з перевезення вантажів здійснюється протягом десяти днів з дня отримання відповідачем оригіналів міжнародних товарно-транспортних накладних, а вартість наданих послуг визначена сторонами в загальному розмірі 4600,00 (2000,00 та 2600,00 відповідно) Євро по курсу НБУ на дату розрахунку.

Вказана заявка прийнята позивачем до виконання, що підтверджено підписом та печаткою підприємця.

На виконання вказаної заявки позивачем здійснено перевезення належним чином, що підтверджено міжнародними товарно-транспортними накладними CMR № та CMR №. Всі вказані накладні містять печатки вантажоодержувачів (ВМК „Красный октябрь", м. Волгоград відповідно до CMR № та „КБ Хладокомбинат", м. Кішпек, КБР, Російська Федерація відповідно до CMR №). Одержання вантажу відповідачем не заперечується.

П'ятого грудня 2014 року позивачем направлено на адресу відповідача оригінали CMR № та CMR № на підтвердження здійснення перевезень з проханням здійснити оплату за надані послуги (копія опису вкладення у цінний лист від 05.12.2014).

Отримання вказаних документів 13.12.2015 підтверджено копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд дійшов висновку про задоволення позову частково з огляду на наступне.

Спірні відносини сторін, оскільки вони стосуються відносин в галузі транспортно-експедиторської діяльності, регулюються главою 65 (ст.ст. 929-935) Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України, законами України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про транзит вантажів", Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19.05.1956р. в м. Женеві, Швейцарія (Україна приєдналася до вказаної Конвенції 01.08.2006), іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Так само, відповідно до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Матеріалами справи (а саме - міжнародними товарно-транспортними накладними) підтверджено, що експедитор свої зобов'язання за умовами заявок та у відповідності до вимог законодавства виконав у повному об'ємі.

Проте відповідач своїх зобов'язань в частині оплати наданих послуг не виконав.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України господарське зобов'язання (зобов'язання) має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що за певних умов звичайно ставляться.

Зокрема, відповідно до ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Згідно з ч.1 ст.931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Приписами ч.1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З огляду на наведені приписи законодавства, приймаючи до уваги, що господарські зобов'язання повинні виконуватися суб'єктами господарювання та іншими учасниками господарських відносин належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору та за наведених фактичних обставин справи позовні вимоги в частині стягнення оплати наданих послуг правомірні, відповідачем не спростовані, а отже - підлягають задоволенню судом.

Однак, до стягнення підлягає сума 113898,76 грн., що еквівалентно 4600,00 Євро по курсу НБУ станом на дату винесення рішення (100 Євро = 2476,0618 грн.)

Судовий збір у відповідності до ст.49 Господарського процесуального кодексу України та п. 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, ч.2 ст.49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

У даному випадку спір виник внаслідок неправильних дій відповідача (нездійснення оплати за надані послуги з організації перевезення вантажу). Суд також враховує, що вини позивача у частковому задоволення позову немає, оскільки зазначене має місце у зв'язку зі зміною курсу валют.

Таким чином, відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, суд у повному обсязі покладає на відповідача.

Крім того, позивач просить відшкодувати витрати на оплату послуг адвоката в сумі 8000,00 грн.

Зазначені витрати, відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, є судовими витратами, понесеними при розгляді даної господарської справи, у зв'язку з оплатою послуг адвоката. Останні підтверджені належними доказами, зокрема квитанцією до прибуткового касового ордеру №01 від 15.01.2015, що підтверджує сплату 8000,00 грн. за правову допомогу, договором про надання правової допомоги №02/с від 15.01.2015, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №21/112, виданим на підставі рішення Закарпатської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 03.06.1994 №5.

У контексті вказаної норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Оскільки судом встановлено, що позивачем адвокату фактично сплачено 8000,00 грн. за адвокатські послуги, в судових засіданнях приймав участь саме цей адвокат (особу встановлено судом, посвідчення надавалось для огляду в судовому засіданні), то суд дійшов висновку, що такі витрати позивача підлягають відшкодуванню, оскільки вони пов'язані з розглядом даної справи, а факт сплати позивачем гонорара адвокату підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, адвокатські витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85

Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства „Глорієм Карго Сервіс" (код 38863803, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Гоголя, буд. 16) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) суму в розмірі 113898,76 грн. (сто тринадцять тисяч вісімсот дев'яносто вісім грн. 76 коп.) за надані послуги з перевезення вантажу, суму 2890,59 грн. (дві тисячі вісімсот дев'яносто грн. 59 коп.) у відшкодування сплаченого судового збору, а також суму 8000,00 грн. (вісім тисяч грн. 00 коп.) у відшкодування витрат на оплату послуг адвоката.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.03.2015.

Суддя Л.М. Якимчук