ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2015 р. Справа №917/4/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик", вул. Леніна, 42, м. Київ,02088; поштова адреса: м. Полтава, вул. Визволення,26

до Фізичної особи-підприємця Головатої Ірини Ігорівни, Фрунзе, 91, кв. 1, м. Полтава, Полтавська область,36002

про стягнення заборгованості в сумі 11 498,54 гривень

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Недошитко Р.Ю. дов. б/н від 31.12.2014 року

від відповідача: відсутні

В судовому засіданні 19.03.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складення повного тексту рішення відповідно до ст. 85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення заборгованості в сумі 11498,54 гривень за договором поставки №124 від 21.12.2010 року, з яких: 9897,04 грн. - сума основного боргу, 259,99 грн. - 3% річних, 648,72 грн. - пеня, 692,79 грн. - штраф 7%.

Від представника позивача надійшло клопотання про заміну відповідача Фізичну особу підприємця Кольвах Ірину Ігорівну на її правонаступника Фізичну особу-підприємця Головату Ірину Ігорівну в зв'язку зі зміною прізвища на підставі ст. 25 ГПК України.

При розгляді даного клопотання суд виходив з наступного.

З наданого позивачем витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 05.03.2015 року (арк. с. 51-52) вбачається, що у відповідача відбулася зміна прізвища з Кольвах на Головату.

Оскільки зміна прізвища відповідача зареєстрована в установленому законом порядку, суд вважає за необхідне здійснити відповідну заміну прізвища відповідача при розгляді даної справи з Кольвах Ірини Ігорівни на Головату Ірину Ігорівну.

При цьому судом враховані правові позиції, які викладені у п. 1.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Водночас, суд зауважує, що це не є заміною особи у відносинах щодо яких виник спір та в даному випадку не відбувається процесуального правонаступництва в розумінні ст. 25 ГПК України, а відтак не є заміною сторони у справі, оскільки підстави для цього відсутні.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив. Ухвала суду, яка направлялася відповідачу на адресу: вул. Фрунзе, 91, кв. 1, м. Полтава, 36002, повернулася до суду з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання".

За ініціативою суду 26.02.2015 року було зроблено спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за ІН , з якого вбачається, що відповідач проживає за адресою: вул. Фрунзе, буд. 91, кв. 1, м. Полтава, 36002.

Позивачем також було надано суду Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 05.03.2015 року по відповідачу з якого вбачається, що відповідач проживає за адресою: вул. Фрунзе, буд. 91, кв. 1, м. Полтава, 36002, тобто за адресою вказаною у позовній заяві, на яку і здійснювались направлення ухвал суду.

Крім того, ухвала суду від 12.01.2015 року, яка направлялася відповідачу на вищезазначену адресу була отримана відповідачем про, що свідчить поштове повідомлення про отримання ухвали суду в матеріалах справи (арк. с. 32).

Відповідно до ч.3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою судом стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наведене суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання.

Керуючись ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволені в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

12.12.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод пакувального обладнання "Баядера Логістик" (постачальник, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Кольвах Іриною Ігорівною (яка в зв'язку зі зміною прізвища на даний час є Фізичною особою - підприємцем Головатою Іриною Ігорівною) (покупець, відповідач) було укладено договір поставки №124 (арк. с. 7-8), відповідно до умов якого, постачальник зобов'язався передати у власність покупця алкогольні напої (надалі - товар), а покупець зобов'язався прийняти і оплатити товар в порядку, визначеному умовами цього договору (п.1.1. договору).

Найменування, кількість, асортимент товару визначається покупцем у замовленні та зазначається постачальником у видатковій накладній на товар (п.4.1. договору).

Відповідно до пункту 5.2. та пункту 5.3. договору ціна на товар зазначається постачальником у видатковій накладній на товар. Загальна сума договору дорівнює загальній вартості товару, який постачальник поставив покупцю впродовж всього строку дії даного договору згідно видаткових накладних на товар.

Згідно пункту 6.1. договору розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 14 календарних днів з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженими сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін - шляхом попередньої оплати.

На виконання умов договору позивачем на протязі травня - червня 2013 року було передано відповідачу товар на загальну суму 13913,04 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними №29096/28190 від 31.05.2013 року, №29103/28404 від 31.05.2013 року, №29075/28176 від 31.05.2013 року, №30218/29274 від 06.06.2013 року, №30214/29273 від 06.06.2013 року, №30480/29601 від 08.06.2013 року, №30534/29603 від 08.06.2013 року, №30581/29742 від 08.06.2013 року, №31747/30645 від 13.06.2013 року, №32008/30898 від 14.06.2013 року, №31876/30918 від 14.06.2013 року (арк. с. 9-20).

Як зазначає позивач, відповідач у період з 31.05.2013 року по 05.12.2014 року частково розрахувався за товар на загальну суму 4016,00 гривень, і за ним рахується заборгованість в розмірі 24 420,00 грн.

Крім того, позивачем на підставі пункту 7.1. договору та статті 625 ЦК України нараховано відповідачу:

- пеню в сумі 648,72 грн. за періоди: з 15.06.2013 року по 13.12.2013 року (по накладним №29096/28190 від 31.05.2013 року, №29103/28404 від 31.05.2013 року, №29075/28176 від 31.05.2013 року, №30218/29274); з 20.06.2013 року по 18.12.2013 року (по накладним №30218/29274 від 06.06.2013 року, №30214/29273 від 06.06.2013 року); з 22.06.2013 року по 20.12.2013 року (по накладним №30480/29601 від 08.06.2013 року, №30534/29603 від 08.06.2013 року, №30581/29742 від 08.06.2013 року; з 27.06.2013 року по 25.12.2013 року (по накладній №31747/30645 від 13.06.2013 року); з 28.06.2013 року по 26.12.2013 року ( по накладним №32008/30898 від 14.06.2013 року, №31876/30918 від 14.06.2013 року);

- 3% річних в сумі 259,99 грн. за періоди: з 15.06.2013 року по 05.05.2014 року (по накладним №29096/28190 від 31.05.2013 року, №29103/28404 від 31.05.2013 року, №29075/28176 від 31.05.2013 року, №30218/29274); з 20.06.2013 року по 06.05.2014 року (по накладним №30218/29274 від 06.06.2013 року, №30214/29273 від 06.06.2013 року); з 22.06.2013 року по 06.05.2014 року (по накладним №30480/29601 від 08.06.2013 року, №30534/29603 від 08.06.2013 року, №30581/29742 від 08.06.2013 року; з 27.06.2013 року по 06.05.2014 року (по накладній №31747/30645 від 13.06.2013 року); з 28.06.2013 року по 06.05.2014 року ( по накладним №32008/30898 від 14.06.2013 року, №31876/30918 від 14.06.2013 року);

- штраф 7% в сумі 692,79 грн.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, на момент пред'явлення позову та розгляду справи, відповідач свої зобов'язання за договором поставки №124 від 21.12.2010 року, виконав частково і за ним рахується заборгованість в розмірі 9 897,04 грн.

Судом встановлено, що видатковими накладними підписаними сторонами (арк. с. 9-20) підтверджується факт поставки позивачем товару відповідачу на суму 13 913,04 грн.

Також зазначена заборгованість підтверджується гарантійним листом відповідача від 06.12.2013 року (арк. с. 23).

Отже, відповідач підписавши договір договору поставки №124 від 21.12.2010 року видаткові накладні, гарантійний лист, частково оплативши поставлений товар взяв на себе зобов'язання з оплати товару.

Крім того, в матеріалах справи є підписаний сторонами акт звірки взаєморозрахунків сторін за період з 01.08.2013 року по 02.12.2013 року ( арк. с. 42) за яким сума боргу відповідача на той час становила 11 397,04 грн. який відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України приймається до уваги судом не лише в якості доказу проведення та відображення сторонами певних господарських операцій, а й доказом на підтвердження фактичної поставки позивачем товару за спірними накладними та наявності у відповідача боргу в означеній сумі. Дані, що відображені в даному акті звірки не спростовані відповідачем належними доказами. При цьому, суд вважає необхідним зауважити, що дійсно акт звірки бухгалтерів за своєю правовою природою є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Між тим, акт звірки має складатись виключно на підставі даних бухгалтерського обліку і первинних документів.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст.2 цього закону, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно пункту 7.1. договору у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення строків оплати; у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу до стягнення:

- пеню в сумі 648,72 грн. за періоди: з 15.06.2013 року по 13.12.2013 року (по накладним №29096/28190 від 31.05.2013 року, №29103/28404 від 31.05.2013 року, №29075/28176 від 31.05.2013 року, №30218/29274); з 20.06.2013 року по 18.12.2013 року (по накладним №30218/29274 від 06.06.2013 року, №30214/29273 від 06.06.2013 року); з 22.06.2013 року по 20.12.2013 року (по накладним №30480/29601 від 08.06.2013 року, №30534/29603 від 08.06.2013 року, №30581/29742 від 08.06.2013 року; з 27.06.2013 року по 25.12.2013 року (по накладній №31747/30645 від 13.06.2013 року); з 28.06.2013 року по 26.12.2013 року ( по накладним №32008/30898 від 14.06.2013 року, №31876/30918 від 14.06.2013 року);

- 3% річних в сумі 259,99 грн. за періоди: з 15.06.2013 року по 05.05.2014 року (по накладним №29096/28190 від 31.05.2013 року, №29103/28404 від 31.05.2013 року, №29075/28176 від 31.05.2013 року, №30218/29274); з 20.06.2013 року по 06.05.2014 року (по накладним №30218/29274 від 06.06.2013 року, №30214/29273 від 06.06.2013 року); з 22.06.2013 року по 06.05.2014 року (по накладним №30480/29601 від 08.06.2013 року, №30534/29603 від 08.06.2013 року, №30581/29742 від 08.06.2013 року; з 27.06.2013 року по 06.05.2014 року (по накладній №31747/30645 від 13.06.2013 року); з 28.06.2013 року по 06.05.2014 року ( по накладним №32008/30898 від 14.06.2013 року, №31876/30918 від 14.06.2013 року);

- штраф 7% в сумі 692,79 грн.

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення пені та 3% річних, судом встановлено, що позивачем невірно визначено початок перебігу строку прострочення.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частина 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Позивач не врахував вказані приписи законодавства, тому, враховуючи, що останній день строку для оплати припадає на вихідний, то днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням вищевикладеного за перерахунком, здійсненим судом за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3" до стягнення підлягає 3% річних в сумі 259,24 грн. та пеня в сумі 621,66 грн.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення 692,79 грн. штрафу, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявленої суми, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині 9897,04 грн. основного боргу, 621,66 грн. пені, 259,24 грн. 3% річних, 692,79 грн. штрафу обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами ( в мат. справи), відповідачем не заперечуються і підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст.49 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43, 49,75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Головатої Ірини Ігорівни (вул. Фрунзе, 91, кв. 1, м. Полтава, Полтавська область,36002, ідентифікаційний код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (вул. Леніна, 42, м. Київ,02088; поштова адреса: м. Полтава, вул. Визволення,26, ідентифікаційний код 35871504) 9897,04 грн. основного боргу, 621,66 грн. пені, 259,24 грн. 3% річних, 692,79 грн. штрафу, 1822,59 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.03.2015 року

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією