Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

?25? березня 2015 року справа № 927/270/15

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

Відповідач: Дочірнє підприємство «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», вул. Київська, 17, м. Чернігів, Чернігівська область, 14005

Предмет спору: про стягнення заборгованості в сумі 298832,42 грн.

Суддя І.Г.Мурашко

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № б/н від 16.04.2014 р., представник

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 25.03.2015 р., на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 подано позов до Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 298832,42 грн. заборгованості, з якої 282462,70 грн. сума основного боргу, 14001,68 грн. інфляційних втрат за період з листопада 2014 р. по грудень 2014 р., включно, 2368,04 грн. трьох відсотків річних за період з 31.10.2014 р. по 09.02.2015 р., включно. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № б/н від 04.02.2013 р.

Відповідач відзивом на позов від 17.03.2015 р. № 015-11/129 та представник відповідача у судовому засіданні 18.03.2015 р. проти позовних вимог заперечив в повному обсязі, зазначивши, що строк по оплаті вартості поставленої грунтово - піщаної суміші є таким, що не настав, оскільки з умов договору (п. 6.2) обов'язок по розрахунку за поставлений товар настає через 45 днів з дати отримання відповідачем рахунків на оплату, такі рахунки, як стверджує відповідач, йому не направлялись. Крім того, відповідач звернув увагу суду на те, що заявлені вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору від 04.02.2013 р., однак з умов даного договору не випливає обов'язку відповідача по оплаті вартості послуг по перевезенню, всупереч цьому вартість таких послуг включена позивачем до ціни позову. З урахуванням вищевикладеного, відповідач вважає, що права позивача порушені не були, а тому підстави для задоволення позову відсутні (а.с. 44-47).

25.03.2015 р. позивачем подана заява про відмову від позовних вимог в частині стягнення з трьох відсотків річних в сумі 2368,04 грн. та інфляційних втрат в сумі 14001,68 грн. (а.с.56).

Згідно ч. 4, 6 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі відмовитись від позову. Господарський суд не приймає відмови від позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

З урахуванням приписів ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, суд, встановив, що подана заява підписана ФОП ОСОБА_1 особисто, та роз'яснив повноважному представнику позивача наслідки відмови від частини заявлених вимог. Оскільки, подана заява про відмову від частини позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд прийняв відмову від позовних вимог в частині трьох відсотків річних в сумі 2368,04 грн. та інфляційних втрат в сумі 14001,68 грн.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом. З урахуванням вищевикладеного, суд ухвалив провадження в частині стягнення трьох відсотків річних у розмірі 2368,04 грн., інфляційних втрат у розмірі 14001,68 грн., - припинити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПКУ.

У судове засідання 25.03.2015 р. відповідач не з'явився, уповноваженого представника не направив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.54). Від відповідача надійшла заява про визнання позову в частині стягнення основного боргу в сумі 282462,70 грн. (а.с. 57).

Позивач у судовому засіданні 25.03.2015 р. позовні вимоги підтримав в частині стягнення основного боргу в сумі 282462,70 грн.

Зважаючи на те, що згідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, неявка представника відповідача у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи за наявними доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, заслухавши повноважного представника позивача, господарський суд , -

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2013 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (позивач, продавець) та Дочірнім підприємством «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (відповідач, покупець) укладено договір № б/н (купівлі - продажу, поставки), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити наступний товар: грунтово-піщану суміш, по кількості та по цінам викладеним в рахунках-фактурах та видаткових накладних, що видаються постачальником (п. 1.1 договору) (а.с.8-11).

Загальна вартість товару за цим договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії цього договору. Ціна за одиницю виміру товару зазначається в рахунках-фактурах та видаткових накладних, та може змінюватись у разі зміни ринкових цін. Фактична кількість та асортимент товару, що підлягає поставці вказується в рахунках-фактурах та видаткових накладних та погоджується сторонами при отриманні заявок на поставку окремих партій (п.п. 2.1-2.3 договору).

Пунктом 3.1 договору визначено, що продавець здійснює поставку партії товару на умовах ІНКОТЕРМС 2000 в строк на протязі 3 календарних днів після надання заявки. Передача продавцем кожної партії товару здійснюється за видатковою накладною та рахунком-фактурою (п.3.5 договору).

Згідно п. 6.1 договору покупець виставляє покупцю рахунок-фактуру після поставки партії товару. Покупець оплачує рахунок-фактуру шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця протягом 45 днів з дати його отримання, якщо інше не передбачено додатковими угодами до цього договору (п. 6.2 договору).

Так, на виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем отримано грунтово - піщану суміш у кількості 985 т. на загальну суму 9702,25 грн., що підтверджується видатковою накладною № ЛВ-0000001 від 14.01.2014 р., що підписана та завірена печатками обох сторін (а.с. 29).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено, що договір № б/н від 04.02.2013 р. є договором купівлі - продажу, правовідносини, що випливають зі змісту вказаного договору регулюються главою 54 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивачем було надано, а відповідачем отримано послуги з перевезення вищевказаного товару, що підтверджується актом № ЛВ-0000001 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.01.2014 р. на суму 70801,80 грн., та актом № ЛВ-0000020 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 10.07.2014 р. на суму 24000,00 грн., що підписані та завірені печатками обох сторін (а.с. 30-31). Загальна вартість таких послуг складає 94801,80 грн.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В силу вимог ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчиняється усно або в письмовій формі, сторони мають право обирати форму правочину. Частиною 2 цієї статті встановлено, що правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що правовідносини з надання послуг по перевезенню товару виникли між сторонами на підставі двостороннього правочину, згідно якого позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги з перевезення товару на загальну суму 94801,80 грн., що підтверджується актом № ЛВ-0000001 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.01.2014 р. та актом № ЛВ-0000020 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 10.07.2014 р., що підписані та завірені печатками обох сторін (а.с. 30-31). Оригінали зазначених актів оглянуті судом у судовому засіданні .

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 525 вказаного Кодексу визначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачем були виставлені рахунки на оплату вартості поставленого товару та наданих послуг з його перевезення № ЛВ-0000047 від 14.01.2014 р. на суму 80504,05 грн. та № ЛВ-0000067 від 10.07.2014 р. на суму 24000,00 грн. (а.с. 32).

Пред'явлення вказаних рахунків до оплати відповідачу не пізніше дня поставки товару (14.01.2014 р.) та дня підписання актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (14.01.2014 р., 10.07.2014 р.) підтверджується відміткою у вищезазначених документах (а.с.29-31),які підписані та завірені печаткою відповідача.

Крім того, за приписами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

10.02.2015 р. позивачем була направлена претензія на адресу відповідача з вимогою про оплату вартості грунтово - піщаної суміші та послуг з її перевезення, на загальну суму 1019786,45 грн., що отримана відповідачем 10.02.2015 р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції № 14 4, що знаходиться в матеріалах справи (а.с. 17).

Відповідач порушив умови договору - за поставлений товар та надані послуги з перевезення розрахувався частково на суму 144381,20 грн., що підтверджується виписками по рахунку позивача (а.с. 33-34), а також актом звірки взаєморозрахунків між сторонами станом на 31.10.2014 р., який підписаний та завірений печатками обох сторін (а.с. 13).

На момент звернення до суду заборгованість відповідача за поставлений товар та послуги з перевезення, з урахуванням початкового сальдо станом на 01.01.2014 р. в сумі 322339,85 грн., - складала 282462,70 грн. (322339,85 грн. + 9702,25 грн. + 94801,80 грн. - 144381,20 грн.), що також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між сторонами станом на 31.10.2014 р., підписаним та завіреним печатками обох сторін (а.с.13). Оригінал даного акту оглянуто судом в судовому засіданні.

Відповідач наявну заборгованість в сумі 282462,70 грн. не погасив, доказів сплати до суду не надав.

25.03.2015 р. від відповідача надійшла заява про визнання позову в сумі 282462,70 грн. основного боргу (а.с. 57).

У відповідності до ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково. Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України (ч.5) визначено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, суд дійшов висновку про прийняття визнання відповідачем позову в частині основного боргу в сумі 282462,70 грн. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно до обсягу задоволених вимог згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 49, 78, п. 4 ч. 1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження по справі в частині стягнення трьох відсотків річних в сумі 2368,04 грн. та інфляційних втрат в сумі 14001,68 грн.

2. В іншій частині позов задовольнити.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (14005, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Київська, 17, , з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, р. НОМЕР_2 ПУАТ «Фідобанк» м. Київ, МФО 300175, код НОМЕР_1) - 282462,70 грн. основного боргу, 5649,13 грн. судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 26.03.2015р.

Суддя І.Г.Мурашко

.