КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2015 р. Справа№ 910/22289/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

За участю представників:

від позивача: Капран Р.В. - представник;

Чумак О.В. - представник

від відповідача-1: Галкіна І.В. - представник;

Шабовта Є.В. - представник

від відповідача-2: не з'явився

від відповідача-3: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 12.11.2014 року

у справі № 910/22289/14 (Суддя: Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет»

2) Приватного підприємство «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту»

3) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

про стягнення 9 654 096,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2014 року у справі № 910/22289/14 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» задоволено частково.

З урахування ухвали про виправлення описки від 24.11.2014, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» заборгованість за поставлений товар у розмірі 8 657 841,45 грн., 3% річних у розмірі 117 889,20 грн., інфляційні втрати у розмірі 874 366,04 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 73 080,00 грн.

Стягнуто з Приватного підприємства «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» грошові кошти у розмірі 1 000,00 грн.

Провадження у справі в частині стягнення з Приватного підприємства «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту» заборгованості у розмірі 1 000,00 грн. припинено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» грошові кошти у розмірі 900,00 грн.

Провадження у справі в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 1 100,00 грн. припинено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ТОВ «АТБ-Маркет» звернулось до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2014 року у справі № 910/22289/14 та прийняти нове рішення по справі, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «Продекспорт-2009» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Представник позивача через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Крім того, сторонами подавались додаткові пояснення щодо обставин справи, які були досліджені судом.

Представники відповідача-2 та відповідача-3 у судові засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників відповідача-2 та відповідача-3.

Представником відповідача-1 було заявлено клопотання про вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 68. Господарського процесуального кодексу України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Розглянувши зазначене клопотання, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів зазначає, що заходи до забезпечення позову було застосовано ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2014, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2014.

Враховуючи, що підстави, якими обумовлено накладення заходів до забезпечення позову не відпали, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що наявність таких заходів порушує права та охоронювані законом інтереси відповідача-1 чи інших осіб, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування заходів до забезпечення позову.

Позивачем також було заявлено клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Дослідивши заявлене відповідачем-1 клопотання, колегія суддів зазначає, що заявником не доведено необхідності призначення судової економічної експертизи, а тому колегія суддів відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання у зв'язку з необґрунтованістю.

Крім того, відповідачем-1 заявлено клопотання про зупинення провадження у справі № 910/22289/14 до вирішення пов'язаної справи № 904/8792/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» про визнання Договору поставки № 35813 від 01.01.2014 недійсним.

Нормами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

З наведеного вбачається, що підставою для зупинення провадження по справі є саме неможливість розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, однак колегія суддів зазначає, що визнання недійсним Договору поставки, не скасовує факту поставки товару позивачем відповідачу-1, а відповідно твердження відповідача-1 про неможливість розгляду справи № 910/22289/14 до розгляду справи № 904/8792/14, є необґрунтованим, а клопотання про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, а також поданих сторонами додаткових пояснень, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» (покупець) було укладено договір поставки № 35813 (надалі - Договір).

Положеннями п. 1.1 Договору сторони погодили, що за даним договором постачальник зобов'язується в порядку та строки, встановлені договором, передати товар у власність покупця, у встановленій кількості, належної якості та по узгодженій вартості, а останній прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених в даному договорі.

Найменування, асортимент та ціна товару, що постачається за даним договором, вказується в додатку №1 до даного договору (специфікація/прайс-лист), який являється невід'ємною його частиною (п. 1.2 Договору).

Умовами п. 2.9. Договору передбачено, що право власності на товар та ризик випадкової загибелі товару переходить від постачальника до покупця з моменту передачі товару на рампу складу покупця і засвідчується видатковою накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін. Дата отримання товару покупцем вказується у видатковій накладній, про що покупець робить відповідну відмітку.

Згідно з п. 2.10. Договору поставка вважається завершеною, з моменту передачі партії товару покупцю у власність, що засвідчується видатковою накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін та необхідними товаросупровідними документами, передбаченими чинним законодавством України.

Відповідно до п. 3.1 Договору покупець після прийняття товару та необхідних документів зобов'язаний здійснити оплату за товар у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 90 календарних днів з дня поставки. Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що належить до сплати, списується з банківського рахунку покупця на рахунок постачальника. У випадку, коли останній день строку оплати припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день банківської установи, днем виконання зобов'язань є перший за ним робочий день.

Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженим представниками сторін та діє протягом 12 місяців (п. 10.1 Договору).

Також 01.01.2014 р. у додатку №1 до Договору поставки сторонами було погоджено специфікацію товару, що мав поставлятися позивачем відповідачу-1.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в період з 02.01.2014 по 05.02.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» здійснило поставку відповідачу-1 товар на загальну суму 8 661 841,45 грн. Вказаний товар був прийнятий відповідачем-1, що підтверджується видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін. Проте, відповідачем-1, в порушення умов Договору, не здійснено жодної оплати за отриманий товар, у зв'язку з чим борг відповідача перед позивачем становить 8 661 841,45 грн. Оскільки, відповідач-1, в порушення своїх зобов'язань за Договором поставки оплату за поставлений товар не здійснив, позивач також просить суду стягнути з відповідача-1 3% річних у розмірі 117 889,20 грн. та інфляційних втрат у розмірі 874 366,04 грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з положеннями ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3.1 Договору покупець після прийняття товару та необхідних документів зобов'язаний здійснити оплату за товар у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 90 календарних днів з дня поставки.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк виконання зобов'язань покупцем за Договором поставки № 35813 від 01.01.2014 за видатковими накладним станом на момент вирішення спору настав.

Враховуючи те, що наявність заборгованості відповідача-1 перед позивачем за поставлений товар підтверджується видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін, товарно-транспортними накладними (завірені копії яких містяться в матеріалах справи) та довідкою позивача про наявність заборгованості станом на 29.10.14, а також беручи до уваги те, що відповідачем-1 не надано належних та допустимих доказів виконання належним чином зобов'язання за Договором в частині сплати позивачу за поставлений товар, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги про стягнення основної заборгованості за Договором поставки у розмірі 8 657 841,45 грн. є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Крім основного боргу, позивач також просить суд стягнути з відповідача-1 3% річних у розмірі 117 889,20 грн. та інфляційних втрат у розмірі 874 366,04 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до арифметично правильного розрахунку проведеного судом, розмір інфляційних нарахувань та 3% становить суму більшу, ніж заявлено позивачем. Оскільки, з урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суду не надано право виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, то до стягнення підлягають суми у розмірі, заявленому позивачем: 117 889,20 грн. - 3% річних та 874 366,04 грн. - інфляційних втрат.

Щодо позовних вимог до відповідача-2 про стягнення 2 000,00 грн. та вимог до відповідача-3 про стягнення 2 000,00 грн. на підставі договорів поруки, колегія суддів зазначає наступне.

10.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» (кредитор) та Приватним підприємством «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту» (поручитель) було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором (позивачем) на суму не більше 2 000,00 грн. за виконання боржником (відповідачем-1) своїх зобов'язань за Договором № 35813 від 01.01.2014 р.

Матеріалами справи також підтверджується факт укладання між Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» (кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (відповідач-3) договору поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором (позивачем) на суму не більше 2 000,00 грн. за виконання боржником (відповідачем-1) своїх зобов'язань за Договором № 35813 від 01.01.2014 р.

У відповідності до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодекс України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Положеннями ст. 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з нормами ст. 555 Цивільного кодексу України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора.

У відповідності до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до пунктів 2.2 договорів поруки від 10.01.2014 р., укладених між позивачем та відповідачами-2,3, кредитор не має права вимагати від поручителя виконання зобов'язань за боржника в частині оплати сум основного боргу, що виник на підставі основного договору, на суму, що перевищує 2 000,00 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оскільки, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача-1 грошового зобов'язання перед позивачем по сплаті за отриманий товар за Договором поставки на суму 8 661 841,45 грн., то відповідно у позивача виникає право на стягнення грошових сум від відповідачів-2,3 за договорами поруки.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем-2 здійснено оплату на користь позивача у розмірі 1 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6 від 31.10.2014 із призначенням платежу «часткова оплата заборгованості за договором поруки від 10.01.2014, укладеного між ПП «УІЦ Екологічних технологій експертизи та аудиту» та ТОВ «Продекспорт-2009».

Також, матеріалами справи підтверджується факт сплати відповідачем-3 на користь позивача заборгованості за Договором поруки від 10.01.2014 р. у розмірі 1 100,00 грн. згідно з квитанцією № 112163637 від 31.10.2014 р.

Положеннями п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості з відповідача-1 у розмірі 1 000,00 грн. та з відповідача-3 у розмірі 1 100,00 грн. підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки погашення боргу здійснено після звернення позивача до суду.

З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідачів-2,3 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення: з відповідача-2 у розмірі 1 000,00 грн.; з відповідача-3 у розмірі 900,00 грн.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача-1 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2014 року по справі № 910/22289/14 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/22289/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко