РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015Справа №910/29591/14
За позовом заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Концерна "Техвоєнсервіс"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

У засіданні брали участь:

від прокуратури: не з'явились;

від позивача: Марченко І.І. (за довіреністю);

від відповідача: Татарчук Р.О. (за довіреністю від 05.02.2015).

В судовому засіданні 02 березня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

30 грудня 2014 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від заступника військового прокурора Центрального регіону України (процесуальний позивач) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (позивач) до Концерна "Техвоєнсервіс" (відповідач) надійшла позовна заява про стягнення з Концерну "Техвоєнсервіс" на користь Міністерства оборони України грошових коштів в сумі 353 705,20 грн. - основного боргу, 25 311,73 грн. - пені, 10 553,01 грн. - 3% річних та 60 094,51 грн. інфляційного збільшення суми боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не було перераховано грошових коштів від реалізації майна у визначені Договором комісії про відчуження та реалізацію військового майна (на внутрішньому ринку) № 290/2/136-12вр від 24.12.2012 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/29591/14. Розгляд справи призначено на 09.02.2015р.

В судовому засідання 09.02.2015 року судом було оголошено перерву до 02.03.2015 року.

В судовому засіданні 02.03.2015 року відповідач звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання судового рішення, у якому останній просить розстрочити на 18 місяців рівними частинами та зменшення розмір неустойки у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2013 між Позивачем, як комітентом, та Відповідачем, як комісіонером, було укладено договір № 290/2/136-13вр (далі - Договір), за умовами якого Комітент доручає Комісіонеру, а Комісіонер бере на себе зобов'язання за комісійну плату укласти на умовах, що не суперечать цьому Договору та виконати від свого імені, в інтересах Комітента та за рахунок останнього, договір з покупцем на реалізацію надлишкового військового майна Збройних Сил України на умовах EXW - ДП «Київський РМЗ», м. Київ, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати "Інкотермс" у редакції 2000 року (далі - Майно) на внутрішньому ринку згідно зі Специфікацією (Додаток № 1 до Договору).

Позивач стверджує, що відповідачем не було перераховано грошових коштів від реалізації майна у визначені Договором комісії про відчуження та реалізацію військового майна (на внутрішньому ринку) № 290/2/136-12вр від 24.12.2012 року, у зв'язку з чим просить стягнути з останнього грошових коштів в сумі: 353 705,20 грн. - основного боргу, 25 311,73 грн. - пені, 10 553,01 грн. - 3% річних та 60 094,51 грн. інфляційного збільшення суми боргу.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до ст. ст. 1018, 1021 Цивільного кодексу України, передане комісіонеру від комітента майно є власністю комітента, комісіонер відповідає перед комітентом за втрату, недостачу або пошкодження майна комітента.

Як встановлено судом, 24.12.2013 між Позивачем та Відповідачем було укладено договір № 290/2/136-13вр, за умовами якого Комітент доручає Комісіонеру, а Комісіонер бере на себе зобов'язання за комісійну плату укласти на умовах, що не суперечать цьому Договору та виконати від свого імені, в інтересах Комітента та за рахунок останнього, договір з покупцем на реалізацію надлишкового військового майна Збройних Сил України на умовах EXW - ДП «Київський РМЗ», м. Київ, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати "Інкотермс" у редакції 2000 року на внутрішньому ринку згідно зі Специфікацією.

Відповідно до п. 4.1. Договору, загальна сума цього договору, за яким Комітент передає для реалізації Комісіонеру майно, підтверджується Додатками до Договору і встановлюється сторонами в розмірі 847 443,00 грн., без ПДВ і включає вартість майна (мінімальну вартість на умовах «франко-склад» згідно зі Звітом про незалежну оцінку щодо визначення ринкової вартості військового майна, невід'ємною частиною якого є Рецензія на нього, оформлена згідно вимог чинного законодавства.

Пунктом 5.5. Договору встановлено, що кошти, отримані Комісіонером від реалізації покупцю майна, за виключенням комісійної плати, ПДВ, який включається до ціни реалізації майна, та документально підтверджених сум витрат, понесених Комісіонером при організації реалізації покупцю майна за даним Договором (у розмірах, узгоджених з комітентом), протягом п'яти робочих днів з дати підписання Актів прийому-передачі майна від комітента до комісіонера, перераховується у гривнях на рахунок Комітента, зазначений у розділі 15 цього Договору.

Пунктами 6.4., 6.5., 6.6. Договору передбачено, що прийом-передача майна здійснюється на підставі наряду та наявності в уповноваженого представника комісіонера довіреності, виданої в установленому порядку. При цьому передача здійснюється після отримання Комітентом довідки від Комісіонера про отримання від покупця коштів за майно. Остаточна прийом-передача майна від Комітента до Комісіонера (за кількістю та номенклатурою) здійснюється уповноваженими представниками сторін у пунктах, визначених умовами передачі, відповідно до п. 3.1. цього договору з оформленням Актів прийому-передачі майна від Комітента до Комісіонера. У встановленому порядку укладені Акти прийому-передачі майна є підтвердженням повного виконання Комітентом зобов'язань за цим договором в частині, що стосується передачі майна Комісіонеру для його безпосередньої реалізації покупцю, якщо інше не буде письмово погоджено сторонами.

Відповідно до довідки № 225/К/2006-7 від 04.09.2013р., відповідач отримав від покупця кошти за майно (копія довідки в справі).

Як встановлено судом, актом прийому-передачі майна від 16.10.2013 року підтверджено факт передачі майна (належним чином завірена копія акту долучена до матеріалів справи).

Претензій щодо якості та комплектності переданого за вказаним актом майна відповідач не заявляв, отримавши оплату від покупця майна, належні позивачу відповідно до умов Договору кошти в сумі 353 705,20 грн. не перерахував, зворотнього суду не доведено.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором, суд приходить до висновку про його арифметичну невірність. За розрахунком суду, за прострочення виконання вказаного грошового зобов'язання з відповідача підлягає до стягнення 60 094,51 грн. інфляційних втрат та 10 553,01 грн. 3% річних.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.2. договору встановлено, що за затримку платежів Комітенту, проти встановлених договором строків, Комісіонер із власних коштів виплачує комітенту пеню, яка обчислюється виходячи із подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент фактичного проведення платежів, нараховану на суму несвоєчасно проведених Комісіонером платежів за кожний календарний день такої затримки.

Перевіривши розрахунок пені, з урахуванням умов Договору, прострочення відповідачем грошового зобов'язання, визначеного порядку розрахунків, дат внесення оплати, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 25 311,73 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, в розмірі 8 993,29 грн. покладаються на відповідача.

Щодо вимог викладених відповідачем в заяві про розстрочку виконання рішення суду та зменшення розміру неустойки, суд повідомляє наступне.

Відповідно до п. 3, 6 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, передбачено права господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання та розстрочити виконання рішення.

Згідно з п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012р., підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення та роблять його неможливим, що було б підставою для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду по даній справі, а також не наведено виняткових випадків для зменшення розміру неустойки.

Керуючись ст.ст. 32, 33-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Концерну "ТЕХВОЄНСЕРВІС" (ідентифікаційний код 33689867, адреса: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Міністерства оборони України (ідентифікаційний код 00034022, адреса: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, р/р 3192 в ОПЕРУ ДКУ м. Києва, МФО 820172), або на будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: 353 705,20 грн. (триста п'ятдесят три тисячі сімсот п'ять гривень 20 копійок) основного боргу, 25 311,73 грн. (двадцять п'ять тисяч триста одинадцять гривень 73 копійки) пені, 10 553,01 грн. (десять тисяч п'ятсот п'ятдесят три гривні 01 копійка) 3% річних, 60 094,51 грн. (шістдесят тисяч дев'яносто чотири гривні 51 копійка) інфляційного збільшення суми боргу та 8 993,29 грн. (вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто три гривні 29 копійок) судового збору. Видати наказ.

3. Копію даного рішення направити процесуальному позивачу по справі № 910/29591/14.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.03.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало