ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Справа № 916/3946/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого суддіМалетича М.М.,
суддів:Круглікової К.С.(доповідач),
Мамонтової О.М.,
розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року
у справі№ 916/3946/14 Господарського суду Одеської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго"
доПриватного акціонерного товариства "Українське дунайське пароплавство"
простягнення 28 266 грн.

за участю представників сторін:
позивача:Шаманська К.І.,
відповідача:Корнілевський Є.І., Шерстяк І.Є.,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Українське дунайське пароплавство" про стягнення заборгованості у сумі 76 507,95 грн., з якої 40 000 грн. боргу за спожиту активну електроенергію, 21 761,72 грн. - пені, 3 056,80 грн. - 3% річних, 11 869,43 грн. - інфляційні нарахування та судові витрати у сумі 1 827 грн.

14.11.2014 року до господарського суду Одеської області надійшла заява від позивача про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просив суд стягнути з ПАТ "Українське дунайське пароплавство" на його користь пеню за несвоєчасну оплату вартості активної електричної енергії в сумі 16 505,15 грн., 3 % річних у розмірі 2 421,44 грн., 9 339,41 грн. - інфляційних нарахувань та 1 827,00 грн. - судового збору.

Свої позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення їх розміру) позивач мотивував тим, що відповідач, в порушення умов укладеного сторонами договору про постачання електричної енергії №1 від 31.03.2009 року та норм чинного законодавства, за спожиту у березні 2014 року активну електроенергію в кількості 82 857 кВт.год. на суму 117 932,03 грн. розрахувався з простроченням, в результаті чого позивачем відповідно до п.4.2 Договору нараховані штрафні та фінансові санкції, які відповідачем також сплачені не в повному обсязі.

Рішенням господарського суду Одеської області від 10.12.2014 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2015, позов задоволено частково, присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українське дунайське пароплавство" в особі Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" пеню в сумі 5 000 грн., 3% річних в розмірі 2 421,44 грн., інфляційних втрат у сумі 9 339,41 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1 827 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів, ПАТ "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 та рішення господарського суду Одеської області від 10.12.2014 скасувати в частині позову про відмову у стягненні пені в розмірі 11 505,15 грн., прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити в зазначеній частині позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення та постанову залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 31.03.2009 року між ВАТ "ЕК Одесаобленерго" (правонаступником якого є ПАТ "Одесаобленерго", (Постачальник) та Госпрозрахунковим відокремленим структурним підрозділом "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" ВАТ "Українське дунайське пароплавство" (правонаступником якого є ПАТ "Українське дунайське пароплавство", (Споживач) укладено договір № 1 про постачання електричної енергії, з додатками до нього.

Відповідно до ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Згідно з ч.6 ст.276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст.277 ГК України).

Статтею 26 Закону України "Про електроенергетику", пунктом 6.1 Правил користування електричною енергією та умовами Договору № 44/180 від 26.09.2009 року передбачено, що поставлена/отримана електрична енергія повинна оплачуватися щомісячно та в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, позивач свої зобов'язання за укладеним договором виконав у повному обсязі.

Так, у серпні 2014 року відповідачем було спожито 82 857 кВт.год. електричної енергії на загальну суму 117 932,03 грн., про що свідчать Акт про обсяги спожитої електричної енергії та рахунок-фактура № 1/11 від 26.08.2014 року.

Відповідач за отриману/спожиту активну електричну енергію розрахувався несвоєчасно та с порушенням строків оплати відповідно до умов договору .

Підставою для звернення позивача з позовом, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, є порушення відповідачем зобов'язань по договору про постачання електричної енергії № 1 від 31.03.2009 року щодо своєчасної оплати вартості спожитої ним активної електричної енергії за серпень 2014 року, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути на йог користь пеню, інфляційні та річні.

Скаржник не оскаржує судові акти в частині стягнення 3% річних та інфляційних. Скарга стосується правомірності зменшення судами пені, враховуючи положення ст.83 ГПК України. При цьому скаржник вказує на те, що судами невірно оцінені обставини щодо матеріального становища боржника, як виняткові, та не були враховані інтереси позивача.

Суди попередніх інстанцій, зменшуючи заявлену до стягнення пеню, взяли до уваги те, що станом на час розгляду справи по суті відповідач у повній мірі розрахувався за одержану ним активну електричну енергію, що не заперечується сторонами, відтак заборгованість за неї відсутня. Судом також встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази понесення іншими особами збитків, внаслідок порушення відповідачем свого зобов'язання з оплати поставленої-отриманої електричної енергії за договором, а також відсутні докази понесення позивачем значних негативних наслідків внаслідок порушення відповідачем свого зобов'язання з оплати електричної енергії за договором. Крім того, місцевим судом взято до уваги скрутне матеріальне становище відповідача.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 233 Господарського кодексу України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Підпунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо зменшення розміру пені та вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 5 000 грн. пені, оскільки відповідачем в повному обсязі сплачено суму боргу, а також враховано скрутний майновий стан відповідача та ненаданням доказів понесення позивачем значних негативних наслідків внаслідок порушення відповідачем свого зобов'язання з оплати електричної енергії за договором.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог стосовно стягнення пені.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, а тому підстави для її задоволення і скасування постанови Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року, ухваленого з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року у справі №916/3946/14 без змін.

ГоловуючийМ. Малетич
Судді:К. Круглікова
О. Мамонтова