ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Справа № 07/2522

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Карабаня В.Я.,

суддів Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

Ковтонюк Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2
на ухвалуКиївського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 р. (судді: Федорчук Р.В., Лобань О.І., Майданевич А.Г.)
у справі№07/2522 господарського суду Черкаської області
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_3
доСмілянської міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Комунальне підприємство "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації "
провизнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно
за участю представників:
від скаржника не з'явились
від позивача не з'явились
від відповідача не з'явились
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачане з'явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 10.02.2011 р. у справі №07/2522 задоволено позов, а саме: визнано за Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 право власності на самочинно збудовану ним прибудову під літ. "А1-1" площею 37,0 м2, та переплановані приміщення підвалу №8 площею 9,7 м2, № 37 площею 5,0 м2, №40 площею 1,8 м2, №39 площею 30,1 м2 нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 10.02.2011 р. у справі №07/2522 та припинити провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 р. у справі №07/2522 припинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення господарського суду Черкаської області від 10.02.2011 р. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки господарський суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що судовим рішенням у даній справі не вирішувалось питання про права та обов'язки заявника апеляційної скарги.

ОСОБА_2 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на вищевказану ухвалу Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 04.03.2015 р., касаційну скаргу ОСОБА_2 прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 16.03.2015 р.

В судове засідання 16.03.2015 р. представники скаржника, позивача, відповідача та третьої особи не з'явились.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

З врахуванням вищенаведеного, судова колегія приходить до висновку про можливість розгляду касаційної скарги без участі представників сторін, третьої особи та заявника касаційної скарги.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши правильність застосування апеляційним господарським судом норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та досліджено судами попередніх інстанцій, позивач на підставі договорів купівлі-продажу державного майна, укладених 19.06.2003 р. з Фондом державного майна України, отримав у власність частину приміщень першого поверху №1-№8 площею 77,1 м2, №4 та №7 площею 7,1 м2 та частину приміщень підвалу №1-№9 та №34-№44 площею 158,5 м2 нежилої будівлі за АДРЕСА_1

Право приватної власності Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 зареєстровано Смілянським виробничим підрозділом комунального підприємства "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідними витягами №1472598 та №1472611 від 13.09.2003 р., які містяться в матеріалах справи.

Крім того, 16.06.2004 р. між Смілянською міською радою та позивачем укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець надав орендарю, а орендар прийняв в оренду на строк до 01.10.2013 р. земельну ділянку несільськогосподарського призначення із земель житлової та громадської забудови площею 0,0050 га за адресою вул. Жовтнева, (біля будинку АДРЕСА_1. Вказаний договір зареєстрований Смілянським міським відділом Черкаської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у державному реєстрі земель вчинено запис за №178.

Надалі, позивач без належного дозволу на початок будівельних робіт та затвердженого проекту будівництва самочинно побудував прибудову до вищевказаного приміщення площею 37,0 м2, а також, перепланував підвал цього приміщення №8 площею 9,7 м2, №37 площею 5,0 м2, №40 площею 1,8 м2, №39 площею 30,1 м2.

За таких обставин, рішенням господарського суду Черкаської області від 10.02.2011 р. у справі №07/2522 визнано за Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 право власності на самочинно збудовану ним прибудову під літ. "А1-1" площею 37,0 м2, та переплановані приміщення підвалу №8 площею 9,7 м2, №37 площею 5,0 м2, №40 площею 1,8 м2, №39 площею 30,1 м2 нежитлової будівлі по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 91 Господарського процесуального кодексу України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

На підставі приписів наведеної норми ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, як особа яка не брала участь у справі, але щодо якої господарський суд вирішив питання про її права та обов'язки.

Так, на думку скаржника, вирішення спору у справі №07/2522 може вплинути на його права та обов'язки, оскільки ним було виділено кошти на будівництво вищевказаної прибудови та укладено договір на виконання будівельних робіт №17/04 від 12.04.2007 р.

При цьому, заявник вважає, що за ним може бути визнано право власності на самочинно збудовану прибудову на підставі ст. 376 Цивільного кодексу України, оскільки будівництво здійснювалось ним власними силами та за власні кошти.

Однак, з огляду на предмет та підстави позову у справі №07/2522, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про необґрунтованість позиції ОСОБА_2 та наявність підстав для припинення апеляційного провадження, оскільки судовим рішенням у даній справі не вирішувалось питання про права та обов'язки заявника апеляційної скарги.

Судова колегія Вищого господарського суду України погоджується з вищевказаними висновками господарського суду апеляційної інстанції у зв'язку з наступним.

Як правильно встановлено апеляційним господарським судом, ОСОБА_2 було виділено кошти, які за умовами договору, укладеного із позивачем, мали піти в залік погашення орендної плати. Отже, дані кошти на підставі договірних відносин виділені скаржником в погашення орендної плати за користування спірним приміщенням, а не на будівництво прибудови до нього.

За таких обставин, заявником апеляційної та касаційної скарг не доведена наявність у нього будь-яких прав на спірне нерухоме майно, у зв'язку з чим прийняте судове рішення про визнання за позивачем права власності на самочинно збудовану прибудову, не може вплинути на права та охоронювані інтереси ОСОБА_2.

Згідно з п. 5 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" №7 від 17.05.2011 р. у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених Господарським процесуальним кодексом України підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу, оскільки, у такому випадку, не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши всі обставини справи, господарський суд апеляційної інстанції вірно встановив дійсні права та обов'язки учасників судового процесу, а також заявника апеляційної скарги, та надав таким правам належну правову оцінку, в результаті чого прийняв ухвалу про припинення апеляційного провадження.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає вказану ухвалу апеляційного господарського суду України законною, обґрунтованою та не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

При цьому, судова колегія господарського суду касаційної інстанції відхиляє доводи заявника касаційної скарги про ненадання апеляційним господарським судом належної правової оцінки договору на виконання будівельних робіт №17/04 від 12.04.2007 р. та акту виконаних робіт, складеного на підставі даного договору.

Наведене твердження є необґрунтованим, з огляду на те, що вказаним договором не врегульовано правовідносини, які становлять предмет судового розгляду у справі №07/2522. Таким чином, дослідження договору на виконання будівельних робіт №17/04 від 12.04.2007 р. не може мати істотного значення для вирішення по суті спору у даній судовій справі.

Відповідно до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

Як закріплено в ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 11113 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду.

Касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на приписи ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 р. у справі №07/2522 залишити без змін.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Судді: А.С. Ємельянов

Л.В. Ковтонюк