ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" березня 2015 р.Справа № 916/348/15-г

За позовом: Обслуговуючого кооперативу „Добра Родина" (65038, м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 101-А, )

до Публічного акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 28 Б, )

про визнання Договору про постачання електричної енергії від 20.01.2014 №3756 с/а65 таким, що укладений безстроково, та про визнання Додаткової угоди від 28.07.2014 до Договору про постачання електричної енергії від 20.01.2014 №3756 с/а65 недійсною

Суддя Шаратов Ю.А.

Представники:

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - Шаманська К.І. (довіреність від 02.02.2015 №315).

Суть спору:

Обслуговуючий кооператив „Добра Родина" (далі - Позивач) звернувся до господарського суду Одеської області із позовом до Публічного акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго" про визнання Договору про постачання електричної енергії від 20.01.2014 №3756 с/а65 таким, що укладений безстроково, та про визнання Додаткової угоди від 28.07.2014 до Договору про постачання електричної енергії від 20.01.2014 №3756 с/а65 недійсною.

Ухвалою суду від 29.01.2015 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 13.02.2015.

В судових засіданнях оголошувались перерви 13.02.2015 до 05.03.2015, 05.03.2015 до 13.03.2015.

В судовому засіданні 05.03.2015 представник позивача подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 05.03.2015 відмовлено у задоволені заяви Обслуговуючого кооперативу „Добра Родина" про забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві вчиняти будь-які дії, направлені на обмеження поставки електроенергії на об'єкти Обслуговуючого кооперативу „Добра Родина" за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, буд. 101-а.

Позивач не забезпечив явку свого повноважного представника у судове засідання, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить підпис представника на повідомлені про оголошення перерви на 13.03.2015 /а.с. 75/.

Позовні вимоги, із посиланням на статтю 651 Цивільного кодексу України, статті 28, 29, 188 Господарського кодексу України, обґрунтовані відсутністю звернення Відповідача до суду із вимогою про припинення чи розірвання Договору від 20.01.2012. Позовна вимога про визнання Додаткової угоди від 28.07.2014 до Договору про постачання електричної енергії від 20.01.2014 №3756 с/а65 недійсною обгрунтована введенням в оману в.о. голови правління ОК "Добра Родина" внаслідок зловживанням монопольним становищем ПАТ „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго".

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. У відзиві на позовну заяву від 04.03.2015 № 5854 Відповідач вказує, на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ОК „Добра Родина" щодо визнання Договору про постачання електричної енергії №3756 таким, що укладений безстроково, через не відповідність обраного Позивачем способу захисту свого права приписам статті 16 Цивільного кодексу України та пункту 2 статті 20 Господарського кодексу України. Заперечуючи проти позовної вимоги про визнання недійсною додаткової угоди від 28.07.2014 до Договору про постачання електричної енергії від 20.01.2014 №3756, Відповідач зазначає, що Позивач не вказав жодну норму матеріального права, якою він керувався, обираючи такий спосіб захисту свого права. Також Відповідач вказує на відсутність жодних доказів введення в оману представника Позивача під час підписання вказаної додаткової угоди.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши представника Відповідача, суд

в с т а н о в и в :

20.01.2012 між Обслуговуючим кооперативом „Добра Родина" (далі - Позивач) та Відкритим акціонерним товариством „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго", правонаступником якого є Відповідач, укладено Договір про постачання електричної енергії № 3756 (далі - Договір від 20.01.2012) /а.с. 10-15/.

Відповідно до пунктів 1, 2.1, підпункту 2.3.3 пунктів 2.3, 9.4 Договору від 20.01.2012 постачальник (Відповідач) продає електричну енергію споживачу (Позивачу) для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовам договору. Під час виконання умов договору з питань, що не обумовлені ним, сторони зобов'язались керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією. Позивач зобов'язався оплачувати Відповідачу вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії". Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 23.06.2012. Додатком №5 до Договору від 20.01.2012 встановлено порядок розрахунків (для бюджетних установ та підприємств житлово-комунального господарства).

Відповідно до частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Як випливає з письмових пояснень Відповідача в червні 2012 року між ОК „Добра Родина" та ПАТ „Одесаобленерго" було укладено Додаткову угоду до Договору від 20.01.2012, якою пункт 9.4 вказаного договору викладено в новій редакції, а саме: „9.4. Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2012. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов."

Зміст пункту 9.4 Договору від 20.01.2012, у редакції вказаної Додаткової угоди відповідає редакції пункту 9.4 типового договору про постачання електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 №1357 (із наступними змінами та доповненнями).

28.07.2014 між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду до Договору від 20.01.2012, у якій сторони дійшли згоди викласти у новій редакції Додаток №2 „Графік зняття показів засобів обліку" та Додаток №10 „Перелік об'єктів споживача". При цьому у Додатку №10 зазначено найменування площадки вимірювання електричної енергії (найменування об'єкту) як „Будмайданчик".

Судом встановлено, що Відповідач направив лист від 27.11.2014 №785 на адресу Позивача в якому заявив про припинення дії Договору від 20.01.2012 з 01.01.2015 /а.с. 30/.

Позовна вимога про визнання Договору від 20.01.2012 таким, що укладений безстроково не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із статтею 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Визнання договору укладеним, чинним або діючим може бути предметом судового дослідження при вирішенні спору про право матеріальне, заявлене у спосіб, передбачений, статтею 16 Цивільного кодексу України. Визнання договору діючим є по суті встановленням юридичного факту, що не передбачено ані Цивільним кодексом України, ані Господарським процесуальним кодексом України. Аналогічну правову позицію також висловлено у постанові Вищого господарського суду України від 24.07.2008 у справі № 39/714-07(30/64-07).

Отже Позивачем обраний неправильний спосіб захисту свого права. А відтак, позовна вимога про визнання Договору від 20.01.2012 таким, що укладений безстроково не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вимога про визнання недійсною Додаткової угоди до Договору від 20.01.2012, як така, що суперечить Додатку №5 до Договору від 20.01.2012 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9).

Згідно із статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В порушення вказаних норм Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження укладення ним Додаткової угоди від 28.07.2014 до Договору від 20.01.2012 під впливом обману, зокрема, наявність умислу в діях Відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, сам факт обману з метою вчинення правочину.

Також Позивачем не наведено жодної норми, якій би суперечив зміст Додаткової угоди від 28.07.2014 до Договору від 20.01.2012. При цьому, посилання Позивача на порушення Відповідачем умов Додатку №5 до Договору від 20.01.2012, як на підставу визнання недійсним Додаткової угоди від 28.07.2014 до Договору від 20.01.2012, є необґрунтованим, адже вказані договірні умови не є нормами актів цивільного законодавства, і правовим наслідком їх порушення не може бути визнання правочину недійсним.

На підставі викладеного, суд вважає такими, що не обґрунтовані і не підлягають задоволенню у повному обсязі позовні вимоги про визнання Договору про постачання електричної енергії від 20.01.2014 №3756 с/а65 таким, що укладений безстроково, та про визнання Додаткової угоди від 28.07.2014 до Договору про постачання електричної енергії від 20.01.2014 №3756 с/а65 недійсною.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України при відмові в позові покладаються на Позивача.

Повне рішення складено відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 18 березня 2015 р.

Керуючись частиною першою статті 15, статтею 16, частинами першою, третьою, п'ятою, шостою статті 203, частиною першою статті 215, частиною першою статті 229, частиною першою статті 230 Цивільного кодексу України, статтями 20, 179 Господарського кодексу України, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9", статтями 33, 34, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суддя Ю.А. Шаратов