ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р.Справа № 922/903/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Кубах І.М.

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Агро", м. Харків
про повернення майна та стягнення 420 341,89 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Грєнков І.В., довіреність № 08-11/4838/2-14 від 29.12.2014 р.

відповідача - Кущ Л.П., директор, наказ № 57 К від 04.12.2001 р.

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада (позивач) звернулася до господарського суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Агро" (відповідача) про повернення в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набутого майна - земельної ділянки площею 0,0880 га, розташованої по пр. П'ятдесятиріччя СРСР, 30 у м. Харкові та про стягнення з відповідача на користь позивача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна в розмірі 420 341,89 грн. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позивач посилався на те, що відповідач використовує спірну земельну ділянку без достатніх правових підстав, оскільки він не оформив правовстановлюючих документів на неї, і це, на думку позивача, є підставою для повернення такої земельної ділянки та стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна. Позов обґрунтований приписами статей 1212-1215 Цивільного кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні та у відзиві на позов (вх.№7498 від 26.02.2015 р., а.с. 35-39) позовні вимоги не визнає, просить суд в позові відмовити повністю, наполягаючи на тому, що відповідач правомірно набув право користування спірною земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, придбане ним на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.2004 р. Після набуття права власності на нерухоме майно до відповідача у відповідності до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України перейшло і право користування спірною земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухоме майно, на тих же умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. При цьому відповідач стверджує, що вжив всіх заходів щодо укладення договору оренди спірної земельної ділянки, але договір не був укладений через бездіяльність позивача, а також зазначив про те, що оскільки вимога про відшкодування доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, є похідною від встановлення обставин набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, тому позовна вимога про стягнення доходів, отриманих від безпідставно набутого майна в розмірі 420 341,89 грн., є безпідставною та неправомірною.

У судовому засіданні 03.03.2015 р. було оголошено перерву до 11.03.2015 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, відповідач є власником нежитлової будівлі літ. "А-3" площею 1055,7 м.кв. по пр. П'ятдесятиріччя СРСР, 30 у м. Харкові на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2004 р. № 2503, що підтверджується Інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.12.2014 р. № 30829934, листом КП "Харківське міське БТІ" від 25.11.2014 р. № 8895 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.10.2004 № 5053428 (а.с. 42).(а.с. 21-23)

Рішенням 17 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25.12.2007 р. № 291/07 (п. 40) ТОВ "Інтерагро" надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно, 0,0880 га по пр. П'ятдесятиріччя, СРСР, 30 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (а.с. 45).

Департаментом самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради проведено обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: м. Харків, пр. П'ятдесятиріччя, СРСР, 30, за результатами якої складено Акт обстеження від 21.11.2014 р., з якого вбачається, що земельна ділянка частково огороджена парканом та використовується відповідачем для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-3" (адміністративні приміщення) та КПП (а.с. 13-14).

Позивач у позовній заяві стверджує, що безпідставне набуття майна (земельної ділянки) відповідачем не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме придбання відповідачем у власність будівлі, яка безпосередньо пов'язана із земельною ділянкою, що надає підстави для застосування до спірних правовідносин положень статей 1212-1215 Цивільного кодексу України.

При цьому позивачем розраховано дохід, отриманий відповідачем в результаті користування майном (земельною ділянкою) по пр. П'ятдесятиріччя, СРСР, 30 у місті Харкові без достатньої правової підстави в розмірі 420 341,89 грн.

Заявлений позивачем до стягнення розмір доходу відповідача розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується та сплачуються за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Крім того, позивач просить зобов'язати відповідача повернути майно - земельну ділянку площею 0,0880 га, розташовану по пр. П'ятдесятиріччя СРСР, 30 у м. Харкові, у зв'язку із необхідністю повного поновлення прав позивача як власника землі.

Дослідивши надані сторонами матеріали справи та проаналізувавши вищенаведені доводи позивача, суд вважає їх такими, що суперечать приписам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з п. 2.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" відповідно до частини 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок (будівлю, споруду), що знаходяться на земельній ділянці, наданій у користування, до набувача переходить право користування відповідною земельною ділянкою в тому ж обсязі, що був у попереднього землекористувача.

Відповідно до абз. 1 п. 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" за змістом статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України, до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отже, у разі встановлення факту правомірного набуття особою права на нерухоме майно за наявності у попереднього власника належно оформленого права на земельну ділянку, на якій воно розміщене, необхідно враховувати, що така особа набула права на відповідну земельну ділянку.

При цьому, виходячи зі змісту частин 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України, з виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Згідно з абз. 2 п. 2.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" до відносин, пов'язаних з переходом права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, будівля, споруда, до особи, що набула права власності на відповідне нерухоме майно, в тому числі стосовно розміру такої земельної ділянки, застосовується законодавство, що діяло на час переходу права власності на житловий будинок, будівлю, споруду.

Таким чином, після набуття відповідачем у 2004 році права власності на нежитлові приміщення, до відповідача перейшло і право користування спірною земельною ділянкою, яка знаходиться під цією нерухомістю, на тих же умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

При цьому, відповідач сумлінно, відкрито користувався вказаною земельною ділянкою, не порушуючи чиїх-небудь прав, в тому числі територіальної громади. Відповідач не придбав та не зберігає майно за рахунок іншої особи, а на законних підставах використовує земельну ділянку, на якій розташовані нежитлові приміщення, що належать йому на праві приватної власності.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням 17 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25.12.2007 р. № 291/07 (п. 40) ТОВ "Інтерагро" надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно, 0,0880 га по пр. П'Ятдесятиріччя, СРСР, 30 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (а.с. 45).

Відповідач у відзиві на позов стверджує, що з метою укладення договору оренди земельної ділянки відповідач розробив Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 36). Однак, договір оренди земельної ділянки з позивачем не було укладено. При цьому дані твердження відповідача не спростовані позивачем.

Таким чином, відповідач вжив всіх заходів щодо укладення договору користування земельною ділянкою під належним йому нерухомим майном. Проте, відповідний договір оренди земельної ділянки не був укладений не з його вини.

До того ж, законом не передбачені жодні строки, в межах яких необхідно переоформити право на земельну ділянку і не передбачені жодні штрафні санкції за несвоєчасне оформлення земельної ділянки.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. у справі №1-17/2005 право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством.

Права та обов'язки постійних землекористувачів визначені чинним земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню та не можуть бути звужені.

Постійні землекористувачі, як і землевласники, сплачують земельний податок, розмір якого визначається відповідно до чинного законодавства, на відміну від договірного характеру орендної плати.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Статтею 1214 Цивільного кодексу України передбачено визначення реального розміру неодержаного прибутку.

Відповідно до п. 288.1. ст. 288 Податкового Кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Договори оренди відповідач на вказане майно не укладав, майно за актами приймання-передачі не отримував.

Таким чином, розрахунок позивача про отримані доходи відповідачем є необґрунтованим.

Згідно з пунктом 287.6. статті 287 Податкового Кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду їх частину), податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди, іх частини, з урахуванням прибудинкової території, сплачуються на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Також, відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.

Згідно ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п. 287.1. ст.287 Податкового кодексу України).

Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або за рішенням суду (ст. 116 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 Земельного кодексу України).

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п.288.1 ст. 288 Податкового кодексу України).

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України ).

Для визначення розміру податку та орендної плати відповідно до п. 289.1 ст.289 Податкового кодексу України використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (стаття 23 Закону України "Про оцінку земель").

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності (п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України).

Після отримання інформації про перехід права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення - рішення (п. 287.5. ст. 287 Податкового кодексу України).

Платники плати за землю (крім фізичних осіб), згідно з п. 286.2. ст. 286 Податкового кодексу України, самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячної декларації При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нормативної грошової оцінки землі.

Отже, якщо суб'єкт господарювання або фізична особа придбала житловий будинок, будівлю або споруду на підставі договору купівлі-продажу, міни, дарування, успадкування та на інших умовах цивільно-правових угод, то до неї переходить право користування на цю земельну ділянку і відповідно, податок за земельну ділянку сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (ст. 287 Податкового кодексу України).

Згідно листа Основ'янської ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 24.11.2014 р. №7173/9/20-38-15-03-16 відповідач перебуває на обліку в Основ'янській ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області як платник земельного податку за земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Харків, пр. П'ятдесятиріччя СРСР, 30, площею 1 055,7 кв.м. відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29.09.2004 р. У даному листі також зазначено про те, що станом на 01.11.2014 р. податковий борг по земельному податку (код платежу 13050100) у ТОВ "Інтерагро" (код 30655327) відсутній (а.с. 19).

Отже, відповідач жодним чином не ухилявся від сплати послуг, фактично отриманих від використання земельної ділянки, та сплачував земельний податок. За таких обставин, у відповідача відсутні жодні зобов'язання, які виникають внаслідок безпідставно набутого майна.

За таких обставин, суд вважає, що норми статей 1212-1215 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до даних спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладені обставини, приписи закону і те, що правові підстави вважати, що відповідач безпідставно заволодів спірною земельною ділянкою відсутні, суд вважає, що позовна вимога про повернення позивачеві безпідставно набутого майна - земельної ділянки площею 0,0880 га, розташованої по пр. П'ятдесятиріччя СРСР, 30 у м. Харкові є неправомірною та необґрунтованою, у зв'язку з чим у її задоволенні слід відмовити.

Оскільки вимога про відшкодування позивачеві доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, є похідною від встановлення обставин набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна в розмірі 420 341,89 грн. є також неправомірною та необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таким чином, повернення позивачеві в натурі спірної земельної ділянки, на якій знаходяться нежитлові приміщення, що належать відповідачу на праві власності, призведе до порушення його права власності, позбавленню та обмеженню в праві вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що є порушенням ч. 3 ст. 41 Конституції України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судовий збір на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 116, 120, 125, 126, 206 Земельного кодексу України, ст. ст. 269, 286, 287-289 Податкового кодексу України, ст. ст. 1212-1215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4-3, 12, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 16.03.2015 р.

Суддя О.В. Макаренко