ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2015 р.Справа № 922/185/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом Українського ДП поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Харківської дирекції УДППЗ "Укрпошта", м. Харків
до ФОП ОСОБА_1, м. Чугуїв
простягнення 2094,77 грн.
за участю представників:

позивача - Попов О.С., довіреність № 12-230 від 16.12.14 р.,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Українське ДП поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Харківської дирекції УДППЗ "Укрпошта" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди державного окремого індивідуально визначеного майна №2160-Н від 30.12.05р. в сумі 3260,92 грн., з яких: основна заборгованість - 1880,29 грн., 3% річних - 214,48 грн., пеня - 1166,15 грн. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 12.01.15р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

04.03.15р. представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 2094,77 грн., з яких: сума основного боргу з орендної плати становить 1880,29 грн., 3% річних в сумі 214,48 грн.

Cуд, дослідивши уточнення до позовної заяви, зазначає, що як вбачається зі змісту вказаної заяви дане уточнення стосується зменшення позовних вимог, у зв`язку з чим, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Приймаючи до уваги п.6 Інформаційного листа від 14.08.2007 року №01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" на запитання, чи вправі позивач частково відмовитись від позову, не виключає можливості часткової відмови. Однак вона можлива лише у випадку, якщо позивачем заявлено дві чи більше вимог, і позивач відмовляється не від усіх цих вимог.

Відповідно до п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 передбачено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:- подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об'єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

У будь - якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Як вбачається зі змісту наданої заяви позивача від 04 березня 2015 року (вх.№ 8450 від 04.03.15р.) вона подана у відповідності до ст. 22 ГПК України. Зменшення позовних вимог стосується часткової відмови позивача від позовних вимог, а саме в частині стягнення заявленої в позові пені в сумі 1166,15 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приймає вищезазначену заяву до розгляду, оскільки вона подана у відповідності до діючого законодавства та задовольняється судом, подальший розгляд справи ведеться з урахуванням цієї заяви.

Представник позивача в судовому засіданні 04.03.15р. підтримав позовні вимоги з урахуванням уточнень, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 04.03.15р. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, витребувані судом документи не надав.

Згідно п.п. 4.1.1 п.4.1. Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 1149 від 12.12.2007р. нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) місцевої - Д+2, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання.

Відповідно до п. 4.2. Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №1149 від 12.12.2007р. при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 4.1 нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Судом перевірено адресу відповідача, згідно з наданого позивачем Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 22.01.15 року, місцезнаходження відповідача - 63505, АДРЕСА_1 та встановлено, що саме на цю адресу надсилались процесуальні документи, а позивачем було надіслано позовну заяву та додані до неї документи.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто, адресою, яка була повідомлена стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації-адресою, зазначеною в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат був повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищезазначене та зважаючи на те, що ухвала суду про порушення провадження у справі була направлена на адресу відповідача, вказану у Витягу з ЄДР і повернута поштою 19.02.15р. із посиланням на "закінчення строку зберігання поштового відправлення", суд приходить до висновку про те, що відповідач є таким, що був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Справа розглядається згідно ст.75 ГПК України за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне.

30 грудня 2005р. року між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (надалі-Орендодавець) та Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - Орендар) уклали договір оренди державного окремого індивідуально визначеного майна №2160-Н: частину кімнати АДРЕСА_2, що перебуває на балансі Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", ідентифікаційний код 22721970 (далі- Балансоутримувач).

Фактичне передання вказаної частини нежитлового приміщення в строкове платне користування Відповідачу підтверджує додаток №2 до цього правочинну - Акт приймання - передачі орендованого майна від 30.12.2005р., який підписано сторонами договору.

12 березня 2007р. Орендодавець та Орендар уклав додаткову угоду №1 до договору оренди від ЗО грудня 2005р. №2160-Н , відповідно до п.3.1. якої:

- орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 і становить без ПДВ за базовий місяць перерахунку оренди грудень 2006 року - 113 грн. 98 коп. (згідно з Додатком №1 додаткової угоди від 12.05.2007р. №1 до договору оренди 30.12.2005р. №2160-Н);

- орендна плата за перший місяць з перерахунком - січень 2007 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за січень 2007 року.

Згідно з п.3.2. договору оренди від 30.12.2005р. №2160-Н орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п.3.1. договору оренди від 30.12.2005р. №2160-Н нарахування податку на додану вартість (далі - ПДВ) на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством, зокрема нормами пп. "б" п.185.1 ст.185; п.188.1 ст.188; ст.193; ст.194; п.201.8 ст.201 Податкового кодексу України.

Так пп. "б" п. 185.1 ст.185 Податкового кодексу України визначає об'єкт оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

П. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України вказує на те, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

ПДВ повинний нараховуватися на всю суму орендної плати, встановленої договором оренди №2160-Н та сплачуватися тільки балансоутримувачу - УДППЗ "Укрпошта" в особі Харківської дирекції з наступних підстав :

- операції з надання послуг оренди, відповідно до ст.193; ст.194; п.201.8 ст.201 Податкового кодексу України, оподатковуються ПДВ по ставці 20% бази оподаткування цього податку;

- відповідно до п.201.8 ст.201 Податкового кодексу України право на нарахування ПДВ надається виключно зареєстрованим Державною фіскальною службою України платникам податку, в даному випадку - УДППЗ "Укрпошта" в особі Харківської дирекції;

- орендодавець за договором оренди №2160-Н - Фонд державного майна України в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області не є платником зазначеного податку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Крім того, відповідно до ч. З ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. З ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п.п. 3.3, 5.2., 5.6. договору оренди №2160-Н, Орендар зобов'язаний сплачувати в повному обсязі орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу щомісячно, до 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 у співвідношенні:

- Безпосередньо до державного бюджету - 70% ;

- Балансоутримувачу - 30%.

Орендар з липня 2010 року по 07 вересня 2011 року користувався частиною нежитлового приміщення - частина кімнати АДРЕСА_2, та не сплачував орендну плату, чим допустив заборгованість на суму 1880 грн. 29 коп. за договором оренди від 30.12.2005 року №2160-Н.

Станом на час розгляду справи основна заборгованість Відповідача з орендної плати перед Позивачем становить 1880 грн. 29 коп. та не була сплачена.

За змістом ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов'язання. А в разі його порушення настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема за порушення строків сплати орендної плати стягнення з боржника на користь кредитора основного боргу, 3% річних та пені (ст.611, ч.2.ст.625 Цивільного кодексу України; п.3.5 договору оренди від 30.12.2005року №2160-Н).

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором оренди у сумі 1880,29 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1880,29 грн. заборгованості з орендної плати, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 214,48 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.ст.44-49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 525, 526, 530, 610-612, 631, 625, 626, 629, 762, 759 Цивільного кодексу України; ст.ст. 175, 179, 180, 188, 189, 190, 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Харківської дирекції (61052, м. Харків, пл. Привокзальна, 2, р/р 21 в філії - Харківському обласному управлінні АТ "Ощадбанк", МФО 351823, ідентифікаційний код 22721970) заборгованість з орендної плати в сумі 1880грн. 29 коп., 3% річних в сумі 214 грн. 48 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.03.2015 р.

Суддя Л.В. Шарко