РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015Справа №910/2374/15-г
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА

Страхування»

До Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова

Компанія»

Про стягнення 67 164,21 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно - страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування, яке було сплачено страхувальнику відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 1503а/11к-03 від 02.12.2011 р. в розмірі 49 000, 00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту № 1503а/11к-03 від 02.12.2014 р., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, було здійснено виплату страхового відшкодування за письмовою заявою страхувальника автомобіля «Mercedes», державний номер АА 9004 EB - Васильєву А.Ю., а тому позивач відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1187, 1188 ЦК України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки транспортний засіб - автомобіль «Mitsubishi» державний номер АА 0195 ВХ, за участю якого сталась дорожньо-транспортна пригода, водій якого Бондаренко О.С. є винним у її скоєнні, застрахований у Приватному акціонерному товаристві «УОСК» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/4953075, позивач просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 49 000, 00 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення 3 228, 63 грн. пені, 12 861, 47 грн. інфляційних втрат, 2 074, 11 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2015 р. порушено провадження у справі №910/2374/15-г та призначено справу до розгляду на 02.03.2015 р.

20.02.2015 р. відділом діловодства суду отримано від Моторного (транспортного) страхового бюро України відповідь на запит суду на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 06.02.2015 р., з якої вбачається, що згідно з інформацією з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, за полісом № АВ/4953075 застраховано цивільно-правову відповідальність Бондаренка С.В. в страховій компанії ПрАТ «УОСК» за типом договору « 1» в частині заподіяння шкоди майну внаслідок експлуатації автомобіля «Mitsubishi» державний номер АА 0195 ВХ, ліміт по майну 50000 грн.

У судове засідання 02.03.2015 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Натомість, 26.02.2015. відділом діловодства суду від представника відповідача одержано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку неможливістю забезпечити явку представника у судове засідання.

Розглянувши вказане клопотання у судовому засіданні 02.03.2015 р., суд зазначає таке.

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника. Відповідач мав можливість скористатись правилами ст. 28 Господарського процесуального кодексу України та ст. 244 Цивільного кодексу України, а отже в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом відмовлено.

Разом з тим, у зв'язку з нез'явленням у судове засідання 02.03.2015 р. представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 16.03.2015р., про що виніс відповідну ухвалу 02.03.2015р.

03.03.2015р. відділом діловодства суду від представника відповідача одержано відзив на позовну заяву. Згідно даного відзиву, відповідач частково визнав позовні вимоги. Зокрема, відповідач зазначив, що сума відшкодування, яка може бути стягнута з відповідача становить 49000, 00 грн. та визнав позовні вимоги у цій частині. Проте, заперечив проти стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

У судове засідання 16.03.2015 р. представники сторін не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, а також враховуючи те, що відповідачем через відділ діловодства суду 03.03.2015р. подано відзив на позовну заяву, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 16.03.2015 р. та за відсутності представників сторін, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 16.03.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.12.2011 р. між ПАТ «СК «АХА Страхування» та Васильєвим А.Ю. було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1503а/11к-03 (Договір), предметом страхування за цим Договором є страхування транспортного засобу «Mercedes», державний номер АА 9004 EB.

Згідно з постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.11.2012 р. та Відомістю про дорожньо-транспортну пригоду № 9097401, 26.10.2012 р. о 08 год. 20 хв., у м. Києві, по вул. Матикіна, 1 трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Mercedes», державний номер АА 9004 EB, що належить Васильєву А.Ю. та транспортного засобу «Mitsubishi» державний номер АА 0195 ВХ, під керуванням Бондаренко О.С.

ДТП сталася в результаті порушення водієм Бондаренко О.С. Правил дорожнього руху України, якого визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.11.2012 р.

До ПАТ «СК «АХА Страхування» звернувся страхувальник із заявою про виплату страхового відшкодування в зв'язку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП, що відповідно до умов договору страхування є страховим випадком.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку №3314 від 30.10.2014р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу «Mercedes», державний номер АА 9004 EB становить 52295,27 грн.

Згідно з умовами Договору позивач виплатив страхувальнику, відповідно до Страхового акту №1.001.12.03228/VESCO30461 від 07.11.2012р. страхове відшкодування в розмірі 54148,48 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № ДП00011791 від 08.11.2012р.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У ч. 2 зазначеної статті вказано, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Таким чином, між винною та потерпілою особами виникло зобов'язання з відшкодування заподіяної майнової шкоди.

Частинами другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача як особи, що виплатила страхувальнику розмір страхового відшкодування за Договором, перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджується, що транспортний засіб - автомобіль «Mitsubishi» державний номер АА 0195 ВХ, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача автомобілю «Mercedes», державний номер АА 9004 EB, знаходився під керуванням Бондаренко О.С.

Цивільно-правова відповідальність в частині заподіяння шкоди майну внаслідок експлуатації автомобіля «Mitsubishi» державний номер АА 0195 ВХ будь-якою особою була застрахована у ПАТ «Українська охоронно-страховакомпанія» на підставі укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АВ/4953075).

Вина водія Бондаренко О.С., який керував автомобілем ««Mitsubishi» державний номер АА 0195 ВХ, підтверджується постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.11.2012 р.

Пунктом 36.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Mercedes», державний номер АА 9004 EB відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс № АВ/4953075), а до ПАТ «СК «АХА Страхування» як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до Бондаренко О.С. як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 12.1. статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

За договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс № АВ/4953075) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50000, 00 грн., франшиза - 1000, 00 грн.

За таких обставин, враховуючи визначений полісом № АВ/4953075 розмір франшизи, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну, розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 49000,00 грн. а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача суму пені в розмірі 3228,63 грн.

Пунктом 36.5. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що: «За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня».

Однак, слід зазначити, що законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (спеціальними законами), які застосовуються до спірних правовідносин, не передбачено розмір неустойки (пені) у разі звернення страхової компанії з регресним позовом до іншої страхової компанії, відповідальної за шкоду, заподіяну винуватцем ДТП, а договірні відносини між сторонами відсутні, відтак, відсутні і правові підстави для стягнення пені. (аналогічний висновок викладено і у постанові Вищого господарського суду України від 27.03.2012 у справі №4/17-3520-2011).

Згідно ст. 547 та п. 1 ч.2 ст.551 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом та не спростовано позивачем, письмовий правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки (пені) між сторонами у справі не вчинявся, а розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін також не встановлено, що виключає правові підстави для стягнення 3228,63 грн. пені.

Чинним законодавством України не передбачено такого виду відповідальності, як стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування в порядку регресу.

Пеня на підставі п. 37.1., 37.2. статті 37 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" сплачується у випадку, коли страховик здійснює несвоєчасно виплату страхового відшкодування страхувальнику, або особі яка має право на отримання такого відшкодування. Тобто в даному випадку право на пред'явлення вимоги про стягнення пені належало б власнику пошкодженого автомобіля.

Позивач не є потерпілою особою, так згідно п.3 ст.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" потерпілими є треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та майну яких внаслідок ДТП транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу.

Вказана правова позиція підтверджується також позицією Верховного Суду України, що викладена у пункту 4 розділу «Спори, що виникають із договорів страхування» висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 11116 ГПК України, за II півріччя 2012 вказав, що: «Положення п. 37.2 ст. 37 Закону України від 1 липня 2004 р. N 1961-ІУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким встановлено, що за кожен день прострочення витати страхового відшкодування з вини страховика або Моторного (транспортного) страхового бюро України особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня, не поширюється на правовідносини між страховиками. оскільки зазначена норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (постанова Верховного Суду України від 26 вересня 2012 р. у справі N 3-41гс12)».

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені в розмірі 3228,63 грн. не обґрунтовані, не доведені та не підлягають задоволенню.

Також, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідача 12 861, 47 грн. інфляційних втрат та 2 074, 11 грн. 3% річних з таких підстав.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12).

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. (дана правова позиція міститься і у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. N 10-74/0/4-13, відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності

Дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди (Лист Верховного Суду України від 01.07.2014 «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві»),

Обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав. (дана правова позиція міститься і у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Таким чином, заявлені позивачем вимоги в частині стягнення 2074,11 грн. 3% річних та 12861,47 гри. інфляційних втрат не підлягають задоволенню, оскільки, як зазначалось вище, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із відшкодуванням збитків та шкоди.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. При цьому, судом враховано заперечення відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву, щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних.

За таких обставин, заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 49000,00 грн.

Судові витрати позивача про сплату судового збору відповідно до положень статті 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова Компанія» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 145; ідентифікаційний код 23734213) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ідентифікаційний код 20474912) шкоду в розмірі 49000 (сорок дев'ять тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1 332 (одна тисяча триста тридцять дві) грн. 90 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

Складено 19.03.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева