УХВАЛА

16.03.2015Справа № 910/7087/14

За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинського району міста Києва

до Фізичної особи-підприємця Мазманян Седи Халатовни

про стягнення 138 753,91 грн.

За заявою Фізичної особи-підприємця Мазманян Седи Халатовни про розстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у справі №910/7087/14.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

Від позивача: Петруньок І.В. - представник за дов.;

Від відповідача: Мазманян Е.Р., Гавриленко Я.С. - представники за дов.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Святошинського району міста Києва (далі - Комунальне підприємство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Мазманян Седи Халатовни (далі - ФОП Мазманян С.Х.): 124 786,58 грн. основного боргу, що утворився в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 29.08.2008 № 18/12 на відпуск холодної, гарячої води, опалення, прийом стічних вод та про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території; 6 830,80 грн. втрат від інфляції та 8 843,53 грн. 3 % річних, а всього 138 753,91 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.06.2014 у справі №910/7087/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2014, позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.12.2014 рішення господарського суду міста Києва від 16.06.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2014 у справі №910/7087/14 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у справі №910/7087/14 позов задоволено частково.

До господарського суду міста Києва надійшла заява Фізичної особи-підприємця Мазманян Седи Халатовни про розстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у справі №910/7087/14.

Ухвалою від 23.02.2015 заяву призначено до розгляду на 16.03.2015.

Представники відповідача в судове засідання з'явились та підтримали заяву про розстрочення. Крім того, відповідач подав до матеріалів справи заяву в якій просив вважати правильним прохання про розстрочку за графіком за період з березня 2015 року по лютий 2016 року рівними частинами по 6 144,41 грн.

Представник позивача заперечив проти задоволення заяви відповідача.

В обґрунтування поданої заяви відповідач зазначив, що відповідач перебуває у скрутному фінансовому становищі та сума заявлена до стягнення є досить великою і сплата відразу всієї суми одночасно призведе до зупинки діяльності боржника та його неплатоспроможності взагалі, так як згідно податкової декларації за півріччя загальна сума доходу складає 20 000,00 грн., за три квартали - 30 000,00 грн., загальна сума доходу за рік - 40 000,00 грн.

Також, відповідач зазначив, що має заборгованість по валютному кредиту - договір кредиту №030/721079-KR від 11.09.2008. Згідно додаткової угоди до цього договору, та враховуючи графік погоджений сторонами договору, відповідач має сплачувати кожного місяця по 390 дол. США по курсу НБУ до серпня 2015 року, останній платіж у вересні 2015 року в розмірі 402,00 дол. США. При цьому відповідач посилається на положення ст. 52 ЗУ "Про виконавче провадження", та зазначає, що у випадку арешту його рахунків та майна це заблокує його господарську діяльність та унеможливить повне виконання ним боргових зобов'язань перед кредиторами і в майбутньому - призведе до банкрутства.

Позивач при цьому, заперечив проти задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду та зазначив, що через неплатників, в даному випадку відповідача, у позивача виникла станом на 01.02.2015 заборгованість перед ПАТ "Київенерго" за теплову енергію - 8 252 655,10 грн., за спожиту електричну енергію - 19 150 026,12 грн., перед ПАТ "Київгаз" - 1 548 961,60 грн., ПАТ АК "Київводоканал" - 46 605 014,59 грн., ТОВ "Укргаз" - 712 844,43 грн., ТОВ "КК "Зараз" - 327 351,99 грн., ПрАТ "Отіс" - 4 650 787,03 грн., тощо. У зв'язку з чим, представник позивача зазначив, що органи ДВС постійно накладають арешт на кошти позивача (постанова від 20.11.2014 постанова від 14.04.2014 по зведеному виконавчому провадженні №20618930 на загальну суму 38 917 650,19 грн.)

Розглянувши заяву відповідача про розстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

За змістом ст. 121 Господарського процесуального кодексу під відстрочкою розуміється відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Як передбачено п.п. 7.1., 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Судом взято до уваги, що заборгованість у відповідача виникла ще за період з 01.11.2008 по 01.02.2014, та заборгованість, в тому числі і 3 % річних та інфляційні втрати, які були стягнуті за рішенням суду від 09.02.2015, відповідачем навіть частково не була погашена, тобто, відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження вчинення будь-яких дій спрямованих на погашення заборгованості.

Посилання відповідача на скрутне фінансове становище, наявність укладеного кредитного договору та зобов'язання щодо сплати кредитних коштів, судом визнані як такі, що не можуть свідчити про обґрунтованість розстрочення виконання рішення суду, враховуючи, що позивач, перебуває у не менш скрутному фінансовому становищі, та наявність у відповідача договірних відносин з іншими контрагентами і зобов'язання відповідача за іншими договорами, не звільняє його від виконання рішення суду та зобов'язань за договором від 29.08.2008. При цьому, наявність у відповідача зобов'язань по сплаті кредиту за іншим договором, не є винятковою обставиною для розстрочення виконання рішення суду.

Крім цього, відомості про задекларований дохід відповідача (податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця) не є підставою для розстрочки виконання рішення суду, оскільки не можуть свідчити про відсутність коштів на рахунках у відповідача та про неможливість чи утруднення виконання рішення суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказані в заяві підстави для розстрочки виконання судового рішення, не є тими виключними обставинами, які надають підстави для розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, всупереч положенням статті 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, заявник під час вирішення питання про можливість розстрочки виконання рішення суду не надав доказів, які підтверджують відсутність коштів.

Також суд приймає до уваги, що згідно приписів статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Тобто, в будь-якому випадку відсутність коштів, тяжкий фінансовий стан боржника не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та не є підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У відповідності до п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються обставинами, які звільняють боржника від відповідальності, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Крім цього, відповідачем не обґрунтовано належними і допустимими доказами адекватності строку надання розстрочки і не вказано жодних фактичних даних, які б свідчили що фінансовий стан відповідач дозволятиме виконати рішення суду.

Судом при розгляді заяви також враховано розмір та строки наявності заборгованості, ступінь вини відповідача у виникненні спору та майнові інтереси позивача у справі, які значним чином порушуються внаслідок невиконання рішенням суду.

Проаналізувавши заяву про розстрочку виконання рішення, враховуючи те, що заявником не надано суду доказів наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк та наявності виняткового випадку, а саме доказів наявності тяжкого фінансового стану боржника, загрози банкрутства, відсутності коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, а також не надано доказів, які б підтверджували фактичну можливість виконання рішення у строки, зазначені у графіку розстрочки, суд вважає заяву про розстрочку виконання рішення необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд м. Києва, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Мазманян Седи Халатовни про розстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва у справі №910/7087/14 від 09.02.2015.

Суддя М.Є. Літвінова