номер провадження справи 31/6/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2015 Справа № 905/904/14

Господарський суд Запорізької області у складі судді Хуторного В.М., при секретарі Пилипенко А.В.

За участю представників сторін від позивача - не з'явився; від відповідача - Дергилев А.М., довіреність «№172 від 12.03.2013; Креч В.І., директор, паспорт ВА 645854.

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 905/904/14

за позовом: Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод», м. Слов'янськ Донецької області (скорочено ВАТ Содовий завод»);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактив», м. Слов'янськ Донецької області (скорочено ТОВ «Реактив»),

про стягнення заборгованості в розмірі 100000 грн. та визнання додаткової угоди від 01.03.2013 р. дійсною

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.01.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено справу та присвоєно номер провадження 31/6/15, справу до розгляду в засіданні призначено на 04.02.2015 р. та розгляд справи відкладено на 26.02.2015 р., в судовому засіданні оголошено перерву на 11.03.2015 р.

За клопотанням представників відповідача розгляд справи здійснювався без застосування засобів фіксації судового процесу.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

ВАТ «Содовий завод» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ТОВ «Реактив» про стягнення заборгованості в розмірі 100000,00 грн. та визнання додаткової угоди від 01.03.2013р. дійсною.

Рішенням господарського суду Донецької області від 11.04.2014 р. по справі №905/904/14 в задоволені позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17.06.2014 р. у даній справі рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.12.2014 р. касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» задоволено частково. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.06.2014 р. та рішення господарського суду Донецької області від 11.04.2014 р. скасовано. Справу №905/904/14 передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області та відповідно витягу з реєстру автоматизованого розподілу від 14.01.2015 р. зазначену справу передано судді Хуторному В.М.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на дійсність укладеної додаткової угоди від 01.03.2013р. до договору оренди від 24.10.1990р. на умовах, викладених в протоколі - розбіжностей, якою збільшено розмір орендних платежів та на неналежне виконання грошових зобов'язань за договором оренди від 24.10.1990 р. (з урахуванням внесених змін), внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ч. 3 ст. 5, ч. 5 ст. 203, ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 212, ст.ст. 509, 525, 526, 629, ч. 1 640, ч. 3 ст. 639, 646, ч. 2 ст. 649, 652 Цивільного кодексу України, ст. ст. 181,ч. 2 ст. 184 Господарського кодексу України ст. ст. 4, 6, 11, 22, 54, 56, 58 Господарського процесуального кодексу України, ст. 55, ч. 2 ст. 124 Конституції України.

Представник позивача у судових засіданнях 04.02.2015 р. та 26.02.2015 р. заявлений позов підтримує в повному обсязі.

ТОВ «Реактив», відповідач у справі, у відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог зазначивши, що зобов'язання щодо сплати орендної плати відповідно до договору від 24.10.1990 р. виконуються належним чином. Також зазначив про те, що сторони не дійшли згоди щодо зміни умов договору про збільшення розміру орендної плати до 45600 грн. на місяць.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях 04.02.2015, 26.02.2015 р. та 11.03.2015 р., суд -

ВСТАНОВИВ:

24.10.1990 р. між Слов'янським виробничим об'єднанням «Хімпром» (орендодавцем), правонаступником якого є позивач по справі та Кооперативом «Реактив» (орендарем), правонаступником якого є відповідач по справі, укладено Договір про оренду цеху ГОК та ХОМ (надалі Договір оренди), відповідно до п. 1.1, п. 1.2 якого (в редакції угоди від 04.06.1999 р.) орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування та володіння цех ГОК та ХОМ, будівлі, що входять в цех, споруди, обладнання, механізми, матеріали та інше. Перелік відображений в Додатку № 1 до Договору оренди. Орендований об'єкт розташований за адресою: м. Слов'янськ, вул. Чубаря, 91.

Факт передачі майна в оренду підтверджується актом приймання-передачі від 24.10.1990 р. Додатком №1 до акта визначений перелік основних фондів цеха ГОК і ХОМ з 337 позицій, які передавались позивачем в оренду відповідачу.

Згідно з пунктами 3.1 та 3.2 Угоди від 04.06.1999 р. (в редакції Додаткової угоди від 03.02.2009 р.), розмір щомісячної орендної плати становить 12140 гривень, в тому числі ПДВ. Орендна плата перераховується орендарем на поточний рахунок орендодавця або вноситься в касу орендодавця.

Відповідно до п. 7.1 Угоди від 04.06.1999 р., строк дії договору оренди визначений до 24.10.2010р. Під час дії договору сторонами внесено зміни до п. 7.1 Договору оренди, якими визначено строк дії договору до 24.10.2025 р.

01.03.2013 р. відповідач листом №138 направив відповідачу проект Угоди від 01.03.2013 р. про зміну Договору оренди, за умовами якої запропоновано внести зміни до ст. 1.1, ст. 1.2, 1.3 Договору оренди, а саме: виключити з Договору оренди: ст. 3.3, 3.4 розділу 3, п. п. 3 ст. 4.1 розділу 4, п. 8 ст. 5.1 розділу 5, ст. 7.3 розділу 7 та доповнити Договір ст. 9.1.

Позивачем підписана Додаткова угода від 01.03.2013 року з протоколом розбіжностей та направлена відповідачу 11.03.2013 р.

Протоколом розбіжностей до угоди від 01.03.2013р. позивачем відхилено редакцію відповідача та запропоновано внести до угоди зміни до п. 7.1, п. 3.1, до п. 7.4, а також до п.3.1, а саме: з 01.03.2013р. змінити цифри з 11013,98 гривень, в т.ч. ПДВ 1835,66 гривень на цифри 45600,00 гривень, в т.ч. ПДВ 7600,00 гривень.

Посилаючись на дійсність укладеної Додаткової угоди від 01.03.2013р. до Договору оренди від 24.10.1990р. на умовах, викладених в протоколі розбіжностей та на неналежне виконання грошових зобов'язань за Договором оренди від 24.10.1990р., внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 100000,00 грн. та визнання Додаткової угоди від 01.03.2013р. дійсною.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Факт передачі майна в оренду підтверджується актом приймання-передачі від 24.10.1990р. Додатком №1 до акта визначений перелік основних фондів цеха ГОК і ХОМ з 337 позицій, які передавались позивачем в оренду відповідачу.

За приписами ст. 629 Цивільного Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно пунктів 3.1 та 3.2 угоди від 04.06.1999 р. до договору оренди від 24.10.1990 року, розмір щомісячної орендної плати становить 12140 гривень, в тому числі ПДВ 2023 грн. Орендна плата перераховується орендарем на поточний рахунок орендодавця або вноситься в касу орендодавця.

Належність виконання ТОВ «Реактив» грошових зобов'язань, за вказаний період передбачених Договором оренди від 24.10.1990р. зі змінами, внесеними Угодою від 24.10.1990 р., підтверджується платіжними дорученнями: №745 від 26 березня 2013 р., №1238 від 30 квітня 2013 р., №1349 від 17 травня 2013 р., №1676 від 25 червня 2013 р., №1834 від 15 липня 2013 р., №1981 від 31 липня 2013 р., 17 вересня 2013 р., №1982 від 31 липня 2013 р.,№2413 від 23 вересня 2013 р., №2661 від 30 жовтня 2013 р., №2871 від 28 листопада 2013 р., №3028 від 24 грудня 2013 р., №169 від 21 січня 2014, №510 від 26 лютого 2014, №987 від 28 березня 2014 р., №1327 від 28 квітня 2014 р., №1605 від 30 липня 2014 р., №1461 від 19 травня 2014 р., №1732 від 19 серпня 2014 р., №1606 від 30 липня 2014 р., №2172 від 10 листопада 2014 р., №1951 від 06 жовтня 2014 р, №2500 від 16 грудня 2014 р., №2319 від 24 листопада 2014, №94 від 12 січня 2015 р., №389 від 09 лютого 2015 р.

Позивач, посилаючись на дійсність укладеної додаткової угоди від 01.03.2013 р., на умовах, викладених в протоколі розбіжностей та на неналежне виконання грошових зобов'язань за договором оренди від 24.10.1990р., стверджує, що внаслідок цього утворилась заборгованість в розмірі 100000 грн., з доводами якого суд не погоджується в силу наступного.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів передбачений статтею 188 Господарського кодексу України, де, зокрема, зазначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Частинами 3-4 статті 188 Господарського кодексу України встановлено, що сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Разом з тим, статтею 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одночасно, ч. 2 ст.652 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

За приписами ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

В даному випадку, протокол розбіжностей до додаткової угоди від 01.03.2013 р. підписаний та скріплений печаткою лише позивачем - ВАТ «Содовий завод».

Позивач у даній справі, який є заінтересованою в укладенні додаткової угоди від 01.03.2013 року в своїй редакції протоколу розбіжностей стороною, не одержавши у встановлений ч. 4 ст. 188 ГК України двадцятиденний строк відповіді не передав спір щодо прийняття додаткової угоди від 01.03.2013 року в його редакції протоколу розбіжностей на вирішення суду.

Таким чином, додаткова угода від 01.03.2013 року в редакції протоколу розбіжностей ВАТ «Содовий завод» не може вважатися вчиненою, оскільки згоди сторін щодо зміни орендної плати в частині її збільшення до 45600 грн. не досягнуто.

За змістом ст. 651 Цивільного кодексу України та ст. 188 Господарського кодексу України договір може бути змінено або за домовленістю сторін або в судовому порядку.

Тобто, у разі недосягнення сторонами згоди щодо внесення змін до договору, внесення таких змін можливе лише у спосіб звернення заінтересованої сторони з цього приводу до суду, отже обмеження у можливості змінити умови договору за домовленістю сторін суперечило б наведеним положенням закону.

Судом встановлено, що позивач не звертався до суду з позовом про внесення змін до договору в частині збільшення розміру орендної плати.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Крім цього, стаття 20 ГК України також передбачає, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим Кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Суд звертає увагу позивача на те, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною.

Водночас, заявлена позивачем вимога про визнання додаткової угоди від 01.03.2013 р. дійсною не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки ця вимога є нічим іншим як встановлення факту, що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач не вірно обрав спосіб захисту свого порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про визнання додаткової угоди від 01.03.2013р. дійсною, а вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 100000 грн. з урахуванням індексу інфляції безпідставною.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено 16.03.2015 р.

Суддя В.М. Хуторной