ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р.Справа № 922/2140/13

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Присяжнюк О.О.

судді: Макаренко О.В. , Лаврова Л.С.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська ферросплавна компанія", с. Затишшя
до Державного підприємства завод "Електроважмаш" м. Харків
про стягнення 1 591 103, 90 грн.
за участю :

позивача - не з*явився

відповідача - Шумейко О.О., дов. № 248-1123 від 23.12.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська ферросплавна компанія" звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Державного підприємства завод "Електроважмаш", в якій просило суд стягнути з відповідача 1 591 103,90 грн заборгованості, з яких суму основної заборгованості в розмірі 1 468 893,00 грн., суму пені за порушення грошового зобов'язання в розмірі 98 126,87 грн., 3% річних в розмірі 19 677,36 грн., суму збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції в розмірі 4 406,67 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.07.2014, залишеним без зміни постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.10.2014, позов задоволений частково шляхом присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 1 468 893,00 грн основного боргу, 98126,87 грн пені, 19671,55 грн 3% річних, 4406,67 грн інфляційних втрат; у решті у задоволені позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2014 рішення Господарського суду Харківської області від 23.07.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.10.2014 у справі № 922/2140/13 скасовано. У частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 942 305,40 грн за видатковою накладною № РН-0000718 від 24.10.2012 і нарахованих на неї сум пені, 3 % річних, інфляційних втрат прийнято нове рішення про відмову у позові; у частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 526587,60 грн за видатковою накладною № РН-0000715 від 23.10.2012 і нарахованих на неї сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29 грудня 2014 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 27січня 2015 року.

Ухвалою господарського суду від 27.01.2015, у зв'язку із неявкою в судове засідання представника позивача розгляд справи відкладено до 12.02.2015, відповідачем надано відзив на позовну заяву.

12.02.2015 представник позивача прибув у судове засідання, підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні позову.

12.02.2015 в судовому засіданні оголошено перерву до 10.03.2015.

10.03.2015 в судове засідання прибув представник відповідача, представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Вищий господарський суд України у своїй постанові від 04.12.2014, направляючи справу у частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 526587,60 грн за видатковою накладною № РН-0000715 від 23.10.2012 і нарахованих на неї сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив з того, що судами попередніх інстанцій помилково не досліджений акт №208-20-145а від 05.11.2012 про фактичну якість поставленої продукції за накладною №РН-0000715 від 23.10.2012, з якого вбачається поставка іншої, ніж обумовленої Договором (специфікацією № 2), марки сталі. Вказаною постановою суду першої інстанції доручено дослідити відповідність розміру заявлених позовних вимог вартості фактично поставленого товару, а також врахувати прийняття відповідачем фактично поставленої сталі для потреб виробництва у відповідності до ч. 7 ст. 268 Господарського кодексу України.

Під час нового розгляду справи в частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 526587,60 грн за видатковою накладною № РН-0000715 від 23.10.2012 і нарахованих на неї сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат судом встановлено наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 10 лютого 2012 року між ДП завод "Електроважмаш" (замовником, відповідачем) та ТОВ "Українська ферросплавна компанія" (учасником, позивачем) укладено договір № 238/16-22-Т про закупівлю товарів за державні кошти (далі - Договір).

На виконання вказаного договору позивачем на адресу відповідача відповідно до видаткової накладної № РН-0000715 від 23.10.2012 поставлено товар сталь листову лист 60х2000х6000 ст 10Г2С1 на загальну суму 526587,60 грн. Відповідачем вказаний товар було отримано 23.10.2012, отже відповідно до п. 4.1. Договору граничний строк оплати становив 08.12.2012. Відповідач свого обов'язку по оплаті за фактично поставлений товар не здійснив, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу і нарахованих на неї сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що поставлений 23.10.2012 року згідно видаткової накладної № РН-0000715 від 23.10.2012 товар є товаром нижчої якості, ніж та, що була обумовлена сторонами в Договорі, що підтверджується актом №208-20-145а від 05.11.2012 та протоколами хіманалізу №4101, №1065, №41-22-4124. Зазначає, що товар, поставлений як сталь листова 60x2000x6000, марки 10Г2С1 не відповідає вимогам нормативної документації (ГОСТу 19281-89) по вмісту кремнію та фактично відповідає марці сталі 9Г2С. На цій підставі відповідач зазначає, що оскільки за видатковою накладною №РН-0000715 від 23.10.2012 фактично поставлено сталь марки 9Г2С замість сталі марки 10 Г2С1, то позовна вимога про сплату коштів за сталь марки 10 Г2С1 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

10 лютого 2012 року між ДП завод "Електроважмаш" (замовником, відповідачем) та ТОВ "Українська ферросплавна компанія" (учасником, позивачем) укладено договір № 238/16-22-Т про закупівлю товарів за державні кошти (далі - Договір).

Згідно з умовами даного Договору, ТОВ "Українська ферросплавна компанія" зобов'язалося поставити ДП завод "Електроважмаш" товари, зазначені в специфікаціях, що є додатками до Договору, а ДП завод "Електроважмаш" зобов'язалось прийняти та оплатити такі товари. Так, сторонами договору підписано специфікацію №2 на поставку сталі листової 325-10Г2С1-3 лист ПН-О 60х2000х6000 (ГОСТ 19281-89, ГОСТ 19903-74) загальною кількістю 120 т. на загальну суму 1584000,00 грн.

Згідно з пунктом 1.1. Договору замовлення на поставку кожної окремої партії товарів повинно бути оформлено замовником в формі листа або заявки, що містить в собі найменування, номенклатуру, асортимент та кількість товарів.

Строк поставки товару згідно з пунктом 5.1. Договору складає 45 календарних днів з моменту отримання учасником (відповідачем) від замовника (позивача) замовлення на поставку кожної конкретної партії товару.

На виконання умов Договору позивачем - ТОВ "Українська ферросплавна компанія" згідно видаткової накладної № РН-0000715 від 23.10.2012 р. поставлено відповідачеві - ДП завод "Електроважмаш" сталь листову, лист 60x2000x6000, марки 10Г2С1 в кількості 39,89300 тон на загальну суму 526587,60 грн.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що учасник - ТОВ "Українська ферросплавна компанія" зобов'язаний направити замовнику - ДП завод "Електроважмаш" документи, які засвідчують якість та комплектність товару (сертифікат, паспорт якості, висновок Державної санітарно-гігієнічної експертизи, карту даних небезпечного фактору, копію дозволу на перевезення). За відсутності таких оригіналів, учасник направляє замовнику нотаріально засвідчені або завірені заводом-виробником копії документів.

Приймання товарів з якості здійснюється згідно Інструкції Держарбітражу СРСР №П-7 від 25.04.1966 р. „Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання з якості" (пункт 7.1. Договору).

У пункті 7.2. Договору сторони визначили, що товаром неналежної якості (невідповідним, дефектним, забракованим) вважається такий товар: в якому хоча б один із параметрів не відповідає вимогам нормативної документації; який поступив без супровідних документів, що засвідчують якість, комплектність; на який нормативна документація з замовником не узгоджена, прострочена або скасована на момент поставки товару; результатом застосування якого, в цілях, встановлених цим Договором, є брак кінцевого товару, заготівля, в результаті прихованого дефекту, який не можна визначити методами контролю, якому вказані в ДСТУ, ТУ.

Як зазначено відповідачем, та встановлено в судовому засіданні, під час прийняття відповідачем товару, поставленого згідно видаткової накладної № РН-0000715 від 23.10.2012 проведено його випробування по хімічному складу, за результатами якого виявлено, що у різних зразках сталі, що поставлена як сталь 10 Г2С1 масова частка кремнію становила 0,61; 0,64 та 0,65, що підтверджується протоколами хіманалізу №4101, №1065, №41-22-4124. Встановлено, що згідно таблиці №3 ГОСТу 19281-89 вказана доля частки кремнію відповідає марці сталі 9Г2С (де визначено масову частку від 0,5 до 0,8 долі), натомість масова частка кремнію в сталі марки 10 Г2С1 згідно таблиці №3 ГОСТу 19281-89 повинна становити від 0,8 до 1,1 долі.

Виявивши вказану невідповідність, на виконання п. 16 Інструкції П-7 відповідач листом №208-22-392 від 29.10.2012 викликав представника ТОВ "Українська ферросплавна компанія". Факт отримання позивачем вказаного листа підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та не заперечувався представником позивача в судовому засіданні.

Після того, як позивач за викликом відповідача не з'явився для складання акту про фактичну якість продукції, відповідно до пункту 20 Інструкції П-7 ДП завод "Електроважмаш" склав акт №208-20-145а від 05.11.2012 за участю представника громадськості Малік І.Б.

Обґрунтовуючи правомірність складання акту №208-20-145а від 05.11.2012 за участю представника громадськості відповідач зазначає, і з чим погоджується суд, що відповідно до пункту 20 Інструкції П-7 при неявці представника виготовлювача (відправника) за викликом одержувача (покупця) в установлений термін і у випадках, коли виклик представника іногороднього виготовлювача (відправника) не є обов'язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції за якістю продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості.

За відсутності відповідної інспекції по якості або бюро товарних експертиз в місці знаходження одержувача (покупця), при відмові їх виділити представника або неявку його за викликом одержувача (покупця) перевірка проводиться:

а) за участю компетентного представника іншого підприємства (організації), виділеного керівником або заступником керівника цього підприємства (організації), або

б) за участю компетентного представника громадськості підприємства-отримувача, призначеного керівником підприємства з числа осіб, затверджених рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профспілки цього підприємства, або

в) односторонньо підприємством-одержувачем, якщо виготовлювач (відправник) дав згоду на односторонню приймання продукції.

Оскільки на день виявлення неякісної продукції відповідних інспекцій з якості продукції та бюро товарних експертиз в місті Харкові та Харківській області не існувало, приймання продукції за якістю відбувалось за участю представника громадськості.

До матеріалів справи відповідачем надано копії рішень профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП завод "Електроважмаш" від 27.05.2010 та від 25.07.2012 відповідно до яких представником громадськості для приймання продукції з якості, серед інших, було виділено Малік І.Б. Відповідно до пункту 23 Інструкції П-7 заступником директора з якості на ім'я Малік І.Б. було видано разове посвідчення на участь у прийманні продукції №244 від 05.11.2012.

Таким чином, Відповідачем за участю представника громадськості було встановлено, що поставлений товар не відповідає вимогам нормативної документації (ГОСТу 19281-89) по вмісту кремнію та фактично є товаром нижчої якості.

З письмових пояснень представника відповідача судом встановлено, що у виробництві ДП завод «Електроважмаш» використовується не тільки сталь 10 Г2С1, а і сталь 9Г2С, тому відповідно до частини 7 статті 268 ГК України, яка надає право покупцю прийняти товар, що виявився нижчої якості з оплатою за ціною для товару вказаного сорту, марки, відповідач прийняв поставлений товар, оформивши дозволи на відступ від вимог технічної документації (№237-10-638, №237-10-14, № 237-10-729).

Для оплати за поставлену продукцію відповідач на адресу позивача направив лист №248-84 від 28.01.2014 з проханням виставити рахунок за товар, що фактично надійшов, а саме за сталь 9Г2С, однак відповіді на даний лист позивач не надав, рахунок не виставив. З матеріалів справи вбачається, що вказаний лист позивач отримав 01.02.2013, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

З урахуванням постанови Вищого господарського суду від 04.12.2014, якою суду першої інстанції доручено дослідити відповідність розміру заявлених вимог вартості фактично поставленого товару, 12.02.2015 у судовому засіданні судом витребувано від позивача відомості про вартість сталі марки 9Г2С, однак вказаних відомостей позивачем до суду надано не було.

Таким чином, проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку, що відповідачем дотримано положення Інструкції П-7 щодо перевірки якості поставленого товару та складення за її результатами відповідного акту, а саме виклик представника постачальника (лист № 208-28-392 від 29.10.2012), участь у складанні акту компетентного представника громадськості інженера-конструктора Малик І.Б. та доведено, що згідно видаткової накладної № РН-0000715 від 23.10.2012 поставлено іншу ніж обумовлено Договором, а саме специфікацією №2 марку сталі (сталь марки 9Г2С замість сталі марки 10Г2С1).

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що Акт №208-20-145а від 05.11.2012 складений з дотриманням приписів Інструкції П-7, він є належними та допустимими доказом поставки товару нижчої якості, а саме сталі марки 9Г2С замість обумовленої договором сталі марки 10Г2С1.

Натомість, враховуючи доведений факт поставки позивачем сталі марки 9Г2С замість сталі марки 10Г2С1, позивачем належними та допустимими доказами не було обґрунтовано вартість поставленого товару, що належить стягнути з відповідача, тому вимога про стягнення суми основного боргу у розмірі 526587,60 грн за видатковою накладною № РН-0000715 від 23.10.2012 і нарахованих на неї сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 626, 629, 692 Цивільного кодексу України, Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 1, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю .

Повне рішення складено 12.03.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя О.О. Присяжнюк Л.С. Лаврова О.В. Макаренко