ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2015 р.Справа № 922/200/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Горбачевою О.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
до Публічного акціонерного товариства "Регіон-Банк", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 (свідоцтво № 1342 від 28.09.2012 року);

відповідача - Стеценко Г.Ф. (дов. № 27/1059 від 02.07.2012 року);

вільні слухачі: ОСОБА_4 (паспорт ); ОСОБА_1 (паспорт).

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області із позовом до публічного акціонерного товариства "Регіон-Банк" (відповідач) про стянення суми основного боргу у розмірі 60674,59 грн.та судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовані порушення відповідачем зобов'язань за договором суборенди нежитлових приміщень б/н від 30.04.2013 року у частині повного та своєчасного розрахунку.

04.03.2015 року позивач надав клопотання про долученя документів до матеріалів справи.

04.03.2015 року відповідач через канцелярію суду надав додаткові обгрунтування та клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 04.03.2015 року продовжено розгляд справи на 15 днів з 07.03.2015 року до 21.03.2015 року.

13.03.2015 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення на мирову угоду у справі (вх. № 9843).

16.03.2015 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог вх.№ 9937.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.03.2015 року заяву про збільшення позовних вимог вх.№ 9937 від 16.03.2015 року повернуто без розгляду.

16.03.2015 року від представника позивача надійшло клопотання про аудіофіксацію судового розгляду справи.

У судовому засіданні 16.03.2015 року оголошено перерву до 16.03.2015 року об 15:00.

16.03.2015 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог вх.№ 10196 від 16.03.2015 року.

Дослідивши надану у судовому засіданні заяву та додані до неї документи, суд встановив, що позивачем збільшено розмір позовних вимог за рахунок збільшення орендної плати на 9 600,00 грн. за січень 2015 року, нарахування неустойки за користування приміщенням за грудень 2014 року у сумі 19 200,00 грн., збільшення витрат за комунальні послуги на суму 834,28 грн. за січень лютий 2015 року, а загалом розмір позовних вимог збільшено на 29634,29 грн. Вищевказана заява позивача про збільшення позовних вимог, якою по суті змінено предмет позову, підлягає залишенню без розгляду, як така, що подана після початку розгляду господарським судом справи по суті. Тому, у судовому засіданні ухвалою від 16.03.2015 року заяву вх.№10196 від 16.03.2015 року Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог залишено без розгляду та долучено до матеріалів справи.

16.03.2015 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Представник позивача у судовому засіданні 16.03.2015 року позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.03.2015 року проти позову заперечував, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

30 квітня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - орендар, позивач) та публічним акціонерним товариством «РЕГІОН-БАНК» (далі - суборендар, відповідач) був укладений договір суборенди нежилих приміщень №№ 29, 30, 32, 40, ХХІа, XXII, 1/2 33 загальною площею 114,6 кв.м. у будівлі літ. А-5, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 для організації відділення банку (а.с. 15-19).

Відповідно до акту приймання-передачі нежитлових приміщень від 30 квітня 2014 року позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування в оренду) приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а саме: №№ 29, 30, 32, 40, ХХІа, XXII, 1/2 33 загальною площею 114, кв.м. у будівлі літ. А-5 (надалі - приміщення) у задовільному стані (а.с. 20).

Згідно із п. 4.1. договору суборендар щомісячно сплачує орендарю орендну плату за користування приміщеннями відповідно до п.1.1. цього договору суму, еквівалентну 1146 доларів США за офіційним курсом НБУ на день проведення оплати, але не менше 7,993 гривень за 1 долар США.

30.04.2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору суборенди нежилих приміщень від 30.04.2014 року, вирішено пункт 4.1. викласти у наступній редакції: суборендар щомісячно сплачує орендарю орендну плату за користування приміщеннями відповідно до п.1.1 договору суму у розмірі 9 600,00 грн.(а.с. 22).

Розрахунки здійснюються шляхом перерахування орендної плати на розрахунковий рахунок позивача не пізніше 10- числа поточного місяця (п. 4.6. Договору).

Відповідно до п. 4.4. і п. 4.5. договору крім внесення орендної плати відповідач з моменту підписання акту приймання-передачі відшкодовує фактичні витрати на оплату комунальних послуг (за користування електроенергією, водопостачанням, водовідведенням, спільне використання внутрішньобудинкових мереж) згідно даних лічильників за фактично отримані послуги тільки по пред'явленню рахунків позивачем відповідачу до 5-го числа наступного місяця. Оплата за теплопостачання здійснюється авансовими платежами на підставі рахунків КП «Харківських теплових мереж» з послідуючим наданням копії актів виконаних робіт. По закінченню кожного опалювального сезону позивач надає відповідачу акт звірки з КП «Харківськими тепловими мережами». Залишок авансу за опостачання враховується у відшкодування інших комунальних послуг. Крім внесення орендної плати та відшкодування комунальних витрат відповідач сплачує фактичні витрати на пожежну охорону, охоронну сигналізацію, сплату експлуатаційних витрат по договорам, укладеним з відповідними службами самостійно.

Як визначено в п. 8.1. договору у випадку прострочення сплати орендної плати та відшкодувань за використання комунальних послуг більш ніж на 3 (три) банківських дні відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 8.4. договору у разі дострокового розірвання договору з ініціативи відповідача, при умові виконання позивачем своїх обов'язків по цьому договору, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі орендної плати за 2 (два) місяці в якості покриття збитків.

Пункт 8.5. договору передбачає, що у випадку прострочення повернення із орендного користування нежилих приміщень відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі місячної орендної плати, яка встановлена п.4.1 цього Договору.

Як зазначає позивач, починаючи з 10 жовтня 2014 року відповідач не здійснив оплату за оренду приміщення у жовтні, листопаді і грудні 2014 року.

При візуальному обстеженні зовнішньої частини (фасаду) приміщення станом на день подання позову позивачем було встановлено, що зовнішня реклама ПАТ «РЕГІОН-БАНК» відсутня, приміщення зачинене.

Відповідно до п. 7.1. договору строк дії складає два роки 11 місяців.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що він може бути розірваний за ініціативою відповідача не пізніше, ніж за 45 днів до такого розірвання.

Позивач у позовній заяві посилається на лист відповідача (за вих. № 09-04/1168 від 21.10.2014 року) про дострокове припинення договору.

Проте, дані твердження спростовуються матеріалами справи, оскільки 01.12.2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору суборенди нежилих приміщень від 30.04.2013 року (а.с. 48).

Пунктом 1 даного договору про внесення змін, сторони виклали п. 7.1 договору в наступній редакції: "Договір набирає сили з 01.05.2013 року та діє до 05.12.2014 року.".

Отже, суд дійшов висновку, що договір суборенди нежитлових приміщень від 30.04.2013 року діяв до 05.12.2014 року, а не достроково припинив свою дію, як стверджує позивач.

Пунктом 8.1. договору передбачена відповідальність за порушення строків сплати орендної плати і відшкодувань за користування комунальними послугами у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Крім того, п. 8.4. договору передбачений штраф у розмірі орендної плати за 2 місяці за дострокове розірвання договору з ініціативи суборендаря за умови належного виконання відповідачем своїх обов'язків.

Як стверджує позивач, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків за договором, станом на сьогоднішній день утворилась заборгованість у розмірі 60 674,59 грн, яка складається з: 28 800,00 грн. - заборгованість з орендної плати за три місяці (жовтень, листопад, грудень 2014 року); 19 200,00 грн. - штраф за дострокову відмову від виконання договору; 11 480, 43грн. - заборгованість за сплатою комунальних послуг; 983,68 грн. - пеня за прострочення сплати орендних платежів; 210,48 грн. - пеня за прострочення сплати комунальних послуг.

Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що відповідачем сумлінно на протязі тривалого часу виконувались обов`язки за вказаним договором. Щодо дострокового розірвання договору, то як зазначає відповідач, 25.11.2014 року ним було отримано конверт, в якому знаходились 2 екземпляри договору від 01.12.2014 року про внесення змін до договору суборенди нежилих приміщень від 30.04.2013 року за підписом позивача. Згідно зазначеного договору від 01.12.2014 року про внесення змін до договору суборенди нежилих приміщень від 30.04.2013 року позивач пропонував відповідачу змінити кінцевий строк дії договору (що є істотною умовою договору), підготувати акт приймання - передачі нежилих приміщень, звільнити нежилі приміщення від свого майна не пізніше 05.12.2014р., на що АТ «РЕГІОН-БАНК» погодився та за взаємною згодою сторін вказаний договір від 01.12.2014 року про внесення змін до договору суборенди нежилих приміщень від 30.04.2013 р. було підписано. Таким чином строк дії договору суборенди нежилих приміщень від 30.04.2013 закінчився за взаємною згодою сторін 05.12.2014 року, що відповідає як п.7.2. договору так і ст.651 ЦКУ та ст.188 ГКУ, та спростовує твердження позивача про чинність договору станом на дату подачі позову. Крім того, відповідач зазначає, що ним було проведено оплату оренди за період з жовтня 2014 року по листопад 2014 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами. Також відповідач вказує на оплату комунальних послуг, що також підтверджується меморіальними ордерами. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, відповідач вважає, що строк дії договору суборенди нежилих приміщень від 30.04.2013р. закінчився 05.12.2014р., банком своєчасно сплачені, навіть переплачені кошти за оренду приміщень та відшкодування витрат на оплату комунальних послуг, відповідачем 05.12.2014р. звільнено приміщення від майна та запропоновано позивачу підписати акт приймання-передачі приміщень, який позивач ігнорує, тому відповідач вважає його підписаним без заперечень позивача, отже не має підстав для нарахування позивачем як орендної плати за жовтень - грудень 2014 року, так і штрафних санкцій за невиконання умов договору.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно ч.1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 вказаної норми передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 284 Господарського кодексу України орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Відповідно до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як зазначає у позовній заяві позивач, починаючи з 10 жовтня 2014 року відповідач не здійснив орендну плату за оренду приміщення у жовтні, листопаді, грудні 2014 року, у зв`язку із чим заборгованість відповідача з орендної плати, яка становить 28800,00 грн. Крім того, за твердженням позивача, відповідачем не здійснювалась оплата комунальних платежів за період з жовтня по грудень 2014 року та заборгованість за комунальні послуги становить 11480,43 грн.

Проте судом встановлено, що твердженнями позивача є помилковими, з огляду на те, що в матеріалах справи наявні докази оплати відповідачем орендної плати за жовтень та листопад 2014 року на загальну суму 19200,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 160_7 від 02.10.2014 року на суму 9600,00 грн. та меморіальним ордером № 160_10 від 10.11.2014 року на суму 9600,00 грн. (а.с. 63).

Також в матеріалах справи наявні докази оплати відповідачем комунальних платежів за жовтень та листопад 2014 року на загальну суму 1464,73 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 160_33 від 29.10.2014 року на суму 423,99 грн. та меморіальним ордером № 160_12 від 28.11.2014 року на суму 1040,74 грн. (а.с. 62).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати та комунальних платежів за грудень 2014 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.1 договору від 30.04.2013 року, даний договір набирає сили з 01.05.2013 року. Крім того, як було зазначено вище, в матеріалах справи наявний договір від 01.12.2014 року про внесення змін до договору суборенди нежилих приміщень від 30.04.2014 року.

Відповідно до п. 1 договору про внесення змін від 01.12.2014 року, договір викладено в наступній редакції: «7.1 договір набирає сили з 01.05.2013 року та діє до 05.12.2014 року».

Частиною 1 Статті 763 Цивільного кодексу України, визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Даний договір був підписаний обома сторонами та скріплений печатками.

Отже, підписуючи даний договір від 01.12.2014 року, сторони фактично визначили строк дії договору суборенди до 05.12.2014 року.

Оскільки договором від 30.04.2014 року сторони визначили його дію до березня 2016 року, то відповідачем було здійснено оплату орендної плати в сумі 9159,98 грн. за березень 2016 року, що підтверджується меморіальним ордером № 160_12 від 08.05.2013 року (а.с. 59).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно було заявлено до стягнення з відповідача заборгованість з орендної плати за грудень 2014 року, оскільки договір від 30.04.2013 року припинив свою дію 05.12.2014 року, тобто, відповідно до додаткової угоди від 01.12.2014 року, останнім місяцем оренди є грудень 2014 року та відповідачем вже було оплачено орендну плату за останній місяць користування приміщенням (меморіальний ордер № 160_12 від 08.05.2013 року).

Щодо стягнення з відповідача комунальних платежів за грудень 2014 року, то як уже було зазначено вище, строк дії договору від 30.04.2013 року закінчився 05.12.2014 року (відповідно до додаткової угоди від 01.12.2014 року), та згідно п. п. 4.4. і п. 4.5. договору, оплата комунальних платежів здійснюється до 05 числа наступного місяця.

Тобто в даному випадку, суд дійшов висновку, що у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості з оплати комунальних послуг за грудень 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 19200,00 грн., нарахований на підставі п. 8.4. договору

Пунктом 8.4 договору передбачено штраф у розмірі орендної плати за 2 місяці за дострокове розірвання договору з ініціативи суборендаря за умови належного виконання відповідачем своїх обов'язків.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що він може бути розірваний за ініціативою суборендаря не пізніше, ніж за 45 днів до такого розірвання.

Як вказує у позовній заяві позивач, жодних пропозицій щодо розірвання договору від відповідача позивачу не надходило. Отже станом на сьогоднішній день договір є чинним.

Проте, суд не погоджується з твердженнями позивача щодо того, що жодних письмових пропозицій щодо розірвання договору від відповідача позивачу не надходило, оскільки в матеріалах справи наявний лист відповідача (вих. №09-04/1168 від 21.10.2014 року, а.с. 110) з проханням достроково припинити дію вказаного договору.

Крім того, як зазначалось вище, в матеріалах справи наявний договір від 01.12.2014 року про внесення змін до договору суборенди нежилих приміщень від 30.04.2014 року, яким змінено строк його дії з 01.05.2013 року та діє до 05.12.2014 року. Тобто, сторони фактично змінили істотну умову договору - строк його дії до 05.12.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Пропозиція щодо внесення змін до договору або його розірвання може виходити від будь-якої сторони і має бути викладена письмово.

Дії сторін щодо внесення змін до договору або його розірвання спрямовані на зміну чи припинення правовідносин, отже, є правочином, який має відповідати загальним положен ням цивільного законодавства про правочини.

Оскільки за загальним правилом господарські договори мають письмову форму, досягну та сторонами згода про зміну або розірвання договору також має бути зафіксована письмово.

В даному випадку сторонами було укладено додаткову угоду у письмовій формі та підписано уповноваженими представниками.

Для застосування позивачем п. 8.4, як підстави для нарахування штрафу, необхідною умовою є дострокове припинення договору.

Матеріали справи свідчать про припинення дії договору відповідно до додаткової угоди від 01.12.2014 року, а не дострокового припинення, як зазначає позивач.

Отже, суд дійшов висновку, що договір від 30 квітня 2014 року припинив свою дію 05.12.2014 року, відповідно до договору про внесення змін до договору від 01.12.2014 року, а тому підстави для нарахування штрафу в сумі 19200,00 грн. на підставі п. 8.4 договору відповідачу, у позивача відсутні.

Щодо посилань позивача на те, що відповідачем фактично не було передано позивачу приміщення відповідно до акту приймання - передачі, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В матеріалах справи наявні телеграми від 05.12.2014 року за № 026/670901 та від 11.12.2014 року за № 026/705301 (а.с. 50-51) з проханням до позивача з`явитись за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 для підписання акту приймання-передачі приміщень та передачі ключів.

Також, в матеріалах справи наявний акт приймання-передачі нежитлових приміщень від 05.12.2014 року, підписаний відповідачем. Який було направлено на адресу позивача 05.12.2014 року (а.с 52-53). Отже, відповідачем було вжито необхыдних заходів задля підписання акту приймання-передачі.

В свою чергу, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження дій, спрамованмх на підписання акту приймання-передачі приміщень, а навпаки таке зволікання з боку позивача і стало наслідком для його непідписання. Таким чином, посилання позивача є необґрунтованими та недоведеними.

Суд не приймає до уваги посилання позивача, щодо не звільнення орендованих приміщень відповідачем, оскільки жодних доказів на підтвердження викладених обставин останнім не надано.

Разом з тим, відповідачем наданий лист Управління національного банку України в Харківській області про те, що з 08.12.2014 року місцезнаходження Харківського відділення №8 АТ "Регіон банк" змінено з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 (а.с. 95).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, господарський суд, всебічно повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи та подані сторонами докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19 124. 129 Конституції України, статтями 509, 525, 526, 530, 611, 762 Цивільного кодексу України, статтею 174, 193 Господарського кодексу України, статтями 1 12, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 23.03.2015 р.

Суддя О.О. Ємельянова