ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015 р. Справа № 914/367/15

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Христина», м. Бережани, Тернопільська обл.;
до відповідача:Приватного підприємства «Акорд ЛТ», м. Львів;
про:стягнення 13751,74 грн. боргу
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Яслик Н.М.
Представники сторін:
від позивача:Ленчак В.В. - представник (довіреність вих. №1 від 21.01.2015р.)4
від відповідача:не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

05.02.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Христина» (надалі - Позивач) до Приватного підприємства «Акорд ЛТ» (надалі - Відповідач) про стягнення 13751,74 грн. боргу.

Ухвалою господарського суду від 05.02.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 05.03.2015р. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання 05.03.2015р., розгляд справи було відкладено на 16.03.2015р.

Представник позивача в судове засідання 16.03.2015р. з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Через канцелярію суду подав письмові пояснення по справі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2011р. позивачем було направлено відповідачу пропозицію про укладення договору поставки №75 від 20.07.2011р. з долученим примірником договору. Незважаючи на надіслану пропозицію, відповідач договору поставки зі своєї сторони не підписав. Проте, 23.07.2012р., 24.07.2012р. позивачем поставлено на замовлення відповідача товар (гофроящик, гофропрокладка) на загальну суму 16551,74 грн., з яких оплачено лише 2800,00 грн., до сплати залишилося 13751,74 грн. На думку позивача, факт прийняття відповідачем товару та його часткова оплата свідчить про схвалення покупцем договору поставки №75 від 20.07.2011р. Відтак, просить суд стягнути з ПП «Акорд ЛТ» решту суму боргу в розмірі 13751,74 грн.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 16.03.2015р. повторно не забезпечив, вимог ухвал суду від 05.02.2015р. та від 05.03.2015р. не виконав.

Поштова кореспонденція з ухвалою про порушення провадження у справі повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується відмітко відділення зв'язку на поштовому конверті, який знаходиться в матеріалах справи. Вказана ухвала суду та ухвала про відкладення розгляду справи надсилалися на юридичну адресу відповідача, яка вказана у позовні заяві та витязі з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 79024, м. Львів, вул. Промислова, 50/52, оф. 628.

Пунктом 3.9.1. Постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» встановлено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду справи.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що неявка належним чином повідомленого відповідача в силу положень п. 3.9.2. вказаної Постанови не перешкоджає вирішенню спору, оскільки, дослідивши наявні матеріали справи, суд визнав їх достатніми для того, щоб розглянути спір за цими матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2011р. позивачем на адресу відповідача скеровано пропозицію про укладення договору поставки №75 від 20.07.2011р. (вих. №209 від 22.08.2011р.) та долучено два примірники договору для підписання. Докази направлення відповідачу пропозиції (оферти) щодо укладення договору знаходяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що письмової відповіді (акцепту) на пропозицію позивача від відповідача не надходило, примірник договору підписаного зі сторони відповідача позивачу не повертався.

Судом встановлено, що незважаючи на те, що договір поставки підписаний зі сторони відповідача не був, 23.07.2012р. та 24.07.2012р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар, а саме гофроящики та гофропрокладки загальною вартістю 16551,74 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №2307/3 від 23.07.2012р., №2407/2 від 24.07.2012р. Видаткові накладні підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками. Оригінали вказаних документів оглянуті господарським судом в засіданні.

З долученої до матеріалів справи банківської виписки по рахунку прослідковується, що 23.07.2012р. ПП «Акорд ЛТ» здійснило часткову оплату за товар в розмірі 2800,00 грн.

У зв'язку з тим, що решта боргу в розмірі 13751,74 грн. оплачена покупцем не була, позивач 01.11.2012р. звертався до відповідача з претензією вих. №268 від 31.10.2012р., якою вимагав погасити заборгованість, однак така залишена відповідачем без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що жодних грошових коштів в якості оплати за товар відповідачем після 23.07.2012р. не перераховувалося, розмір боргу не змінився.

Станом на день розгляду справи судом, докази сплати відповідачем боргу - в матеріалах справи відсутні.

Встановивши наведені обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення повністю, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Частинами 1, 2 ст. 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 181 ГК України передбачено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

У свою чергу, відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Положеннями ст. 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як вбачається з видаткових накладних №2307/3 від 23.07.2012р. та №2407/2 від 24.07.2012р., підставою для відвантаження та передачі товару відповідачу являвся договір поставки №75 від 20.07.2011р.

Враховуючи, що у видаткових накладних сторонами погоджено, що передача товару відбувається саме на підставі договору поставки №75 від 20.07.2011р., беручи до уваги часткову оплату за одержаний товар в розмірі 2800,00 грн. суд вважає, що відповідач фактично погодився на умови вказаного договору, відтак між сторонами в цій частині мало місце укладення вказаного правочину.

Приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язувався розрахуватися за одержаний товар протягом 7 банківських днів з моменту поставки (п. 4.1. Договору).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідачем у встановлений в п. 4.1. Договору строк, кошти за одержаний товар сплачені у повному обсязі не були, ці кошти підлягають до стягнення з нього в судовому порядку в розмірі 13751,74 грн.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в розмірі 1827,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Акорд ЛТ» (79024, м. Львів, вул. Промислова, 50/52, офіс 628; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Христина» (47501, Тернопільська обл., м. Бережани, вул. Замость, 4; ) 13751,74 грн. та 1827,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 20.03.2015 р.

Суддя Крупник Р.В.