ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2015 р. Справа №917/346/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Масло Трейд", юридична адреса: вул. Лазаряна, 3, оф.5, м. Дніпропетровськ,49000; поштова адреса: 49041, м. Дніпропетровськ, проспект Праці,9А

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діорит", вул. Конституції, 32/33, м. Комсомольськ, Полтавська область,39800

про стягнення грошових коштів в сумі 5 090,96 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Левадний Б.Л. дов. б/н від 03.01.2015 року

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 24.03.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складення повного тексту рішення відповідно до ст. 85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення заборгованості в сумі 5 090,96 гривень за договором поставки №210714 від 21.07.2014 року, з яких: 4000,00 грн. - сума основного боргу, 47,67 грн. - 3% річних, 435,29 грн. - пеня, 280,00 грн. - штраф 7%, 328,00 грн. - інфляційні.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час його проведення був повідомлений належним чином (поштове повідомлення про вручення відповідачу ухвали суду в мат. справи), поважності причин неявки суду не повідомив, вимог ухвали суду від 23.02.2015 року про порушення провадження у справі не виконав.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, господарський суд повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, жодних клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Представник позивача виклав зміст позовних вимог та наполягав на їх задоволені в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

21.07.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Масло Трейд" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діорит" (покупець, відповідач) було укладено договір поставки №210714 (арк. с. 13-15), відповідно до умов якого, постачальник зобов'язався поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язався прийняти товар і оплатити його на умовах цього договору (п.1.1. договору).

Найменування товару: мастильні матеріали торгових марок "Mobil" i "Esso" (надалі іменується товар). Ціна, кількість, асортимент товару, що визначаються за погодженням сторін у накладних (специфікаціях), товарно-супровідних документів на кожну партію з даного договору товару (п. 1.2., п. 1.3. договору).

Згідно пункту 3.2. договору покупець здійснює оплату за поставлену конкретну партію товару протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту фактичної поставки товару. Фактом поставки товару вважається прийом покупцем даної партії товару за накладною.

На виконання умов договору позивачем 17.09.2014 року було передано відповідачу товар на загальну суму 21240,96 грн., що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною №14/2205 від 17.09.2014 року та довіреністю на отримання товару №325 від 17.09.2014 року (арк. с. 16-17).

Як зазначає позивач, відповідач частково розрахувався за отриманий товар на загальну суму 17240,96 гривень, що підтверджується банківськими виписками (арк. с. 18-20) і за ним рахується заборгованість в розмірі 4000,00 грн.

Крім того, позивачем на підставі пункту 5.7. договору та статті 625 ЦК України нараховано відповідачу:

- пеню в сумі 435,29 грн. за період з 22.09.2014 року по 13.02.2015 року;

- 3% річних в сумі 47,67 грн. за період з 22.09.2014 року по 13.02.2015 року;

- інфляційні в сумі 328,00 грн. за період з жовтень 2014 року - січень 2015 року;

- штраф 7% в сумі 280,00 грн.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, на момент пред'явлення позову та розгляду справи, відповідач свої зобов'язання за договором поставки №210714 від 21.07.2014 року, виконав частково і за ним рахується заборгованість в розмірі 4000,00 грн.

Судом встановлено, що видатковою накладною №14/2205 від 17.09.2014 року та довіреністю на отримання товару №325 від 17.09.2014 року (арк. с. 16-17) підтверджується факт поставки позивачем товару відповідачу на суму 21 240,96 грн.

Отже, відповідач підписавши договір поставки №210714 від 21.07.2014 року, видаткову накладну, частково оплативши поставлений товар взяв на себе зобов'язання з оплати товару.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст.2 цього закону, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно пункту 5.7. договору покупець несе відповідальність за порушення строків оплати, передбачених п. 3.2. цього договору, оплачує постачальнику суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також пеню у розмірі 0,1 % вартості поставленої продукції за кожен день прострочення, а в разі понад тридцять днів покупець повинен сплатити штраф у розмірі 7 % вартості поставленого товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу до стягнення пеню в сумі 435,29 грн. за період з 22.09.2014 року по 13.02.2015 року; 3% річних в сумі 47,67 грн. за період з 22.09.2014 року по 13.02.2015 року; інфляційні в сумі 328,00 грн. за період з жовтень 2014 року - січень 2015 року; штраф 7% в сумі 280,00 грн.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення пені, 3% річних, інфляційних та штрафу, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявленої суми, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача. Крім того суд зазначає, що позивачем дані нарахування здійснені тільки на частину боргу (4000,00 грн.), тоді як позивач мав право нараховувати штрафні санкції на весь борг.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині 4000,00 грн. основного боргу, 435,29 грн. пені, 47,67 грн. 3% річних, 328,00 грн. інфляційних, 280,00 грн. штрафу обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами ( в мат. справи), відповідачем не заперечуються і підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49,75,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діорит" (вул. Конституції, 32/33, м. Комсомольськ, Полтавська область,39800, ідентифікаційний код 31529741) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Масло Трейд" (юридична адреса: вул. Лазаряна, 3, оф.5, м. Дніпропетровськ,49000; поштова адреса: 49041, м. Дніпропетровськ, проспект Праці,9А, ідентифікаційний код 32794258) 4000,00 грн. основного боргу, 435,29 грн. пені, 47,67 грн. 3% річних, 328,00 грн. інфляційних, 280,00 грн. штрафу, 1827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.03.2015 року

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією