ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.03.15р. Справа № 904/4860/14

За позовом комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради, м.Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест-Україна", м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - Костюченко В.П., довіреність №8 від 06.01.15р.

Відповідача - не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 491 453,35 грн. за послуги з централізованого опалення, мотивуючи порушенням Відповідачем зобов'язань у частині оплати.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.14р. у справі №904/4860/14 провадження припинено.

Не погодившись з ухвалою суду, комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу та направити справу до господарського суду першої інстанції для розгляду по суті.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.12.14р. ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.14р. у справі №904/4860/14 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Автоматизованою системою ДСС, справу передано на новий розгляд судді Юзікову С.Г.

Однак, 10.12.14р. на адресу господарського суду Дніпропетровської області надійшов запит Дніпропетровського апеляційного господарського суду про витребування справи №904/4860/14 для її подальшого скерування до Вищого господарського суду України для розгляду касаційної скарги ТОВ "Агроінвест-Україна" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.12.14р. Суд справу № 904/4860/14 прийняв до свого провадження, провадження у справі зупинив, справу направив на запит до Дніпропетровського апеляційного господарського суду для її подальшого скерування до Вищого господарського суду України.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.12.14р. касаційну скаргу залишено без задоволення. Справа повернулась до господарського суду.

Провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду у судовому засіданні. У судових засіданнях оголошувались перерви.

Відповідач позов заперечував, заявив про застосування позовної давності.

Позивач заявляв про переривання позовної давності, оскільки позовна заява подавалась до суду, однак поверталася на підставі ст. 63 ГПК України.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання 18.03.15р. не забезпечив, докази відсутності боргу на час розгляду справи господарському суду не надав.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника Позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.07р. у справі №9/220-07 за ТОВ "Агроінвест - Україна" (далі Відповідач) визнано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 1941,8 м2, яке розташоване в будинку по вулиці Набережна Леніна, 29-а м. Дніпропетровська. Право власності за Відповідачем зареєстроване в ДМБТІ 11.08.09р., повідомлення з листа Управління житлово-комунального господарства Дніпропетровської обласної державної адміністрації №05/6-3113 від 07.12.10р. та інформаційна довідка з реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.11.10р.

За період з жовтня 2009р.по квітень 2012р. Відповідачеві надавались бездоговірні послуги з централізованого опалення, які Відповідач не оплачував, тому, за розрахунком Позивача, за спірний період у Відповідача виник борг у сумі 491 453,35 грн.

Нарахування оплати за надані послуги проводились відповідно до тарифів, затверджених Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 25.05.09р. №1345 та Постанови Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 30.09.11р. за №13.

Облік спожитої теплової енергії Відповідачем та проведення нарахувань здійснювалось на підставі показників комерційного приладу обліку, встановленого на усю будівлю.

Лічильник є єдиним засобом обліку теплової енергії у будинку 29а по вулиці Набережна В.І. Леніна в м. Дніпропетровську.

У зв'язку з тим, що Відповідач не є єдиним власником приміщень у вищезгаданому будинку і відповідальним за лічильник встановлений у даній будівлі є Головне архітектурно-планувальне управління, то розподіл нарахування за тепло відбувався відповідно до розміру площ кожного з власників.

За даними Позивача, про фактичне отримання послуг з централізованого опалення свідчать Акти використання теплової енергії, рапорти роботи котельної, які щомісячно надавалися начальником теплового району і свідчать про кількість днів подачі теплової енергії, в подальшому, з моменту отримання документів на нежитлове приміщення від Відповідача, рахунки та акти здачі приймання теплової енергії починаючи з жовтня 2011р. по квітень 2012р. направлялись на адресу підприємства нарочно, але можливості вручити їх не було, оскільки спірне приміщення займали орендатори, які категорично відмовлялися їх приймати для передачі власникові.

29.03.12р. представниками Позивача складено акт обстеження системи опалення та наявності опалювальних пристроїв в нежитловому приміщенні Відповідача, у якому зазначено, що усі обстежені приміщення опалюються централізовано, в усіх кабінетах, холах, коридорах радіатори опалення знаходяться в робочому стані, демонтованих опалювальних пристроїв і встановлених джерел індивідуального опалення не виявлені.

За розрахунками Позивача загальна сума заборгованості Відповідача, за період з жовтня 2009р. по квітень 2012р., становить 491 453,35 грн., яку Відповідач не сплатив.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Що стосується розрахунків за надані послуги, то згідно з п. 5 ч. З ст. 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ст. 25 Закону України "Про теплопостачання").

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту ст. 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергії є товаром, на який є попит і пропозиція.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов заперечував, заявив про застосування позовної давності.

Позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності (ст. 264, 265 ЦК України).

Стаття 267 ЦК України передбачає, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З урахуванням наведених правових норм, за кожен період (місяць) у Відповідача виникав обов'язок оплати за одержану теплову енергію, а у Позивача виникало право вимоги такої оплати. Отже позовна давність починалася після закінчення кожного окремого періоду (місяця) у якому постачалася теплова енергія.

Заперечення Позивача щодо переривання позовної давності судом не приймаються, оскільки подача позову з порушенням вимог ст. 54, 57 ГПК України і повернення позову судом на підставі ст. 63 ГПК України не може переривати позовну давність.

03.07.14р. Позивач звернувся до суду, а суд прийняв до розгляду позов про стягнення з Відповідача 491 453,35 грн. за послуги з централізованого опалення, нараховані за період з жовтня 2009р. по квітень 2012р., тобто вже після часткового спливу, встановленої ст. 257 ЦК України, загальної позовної давності. В той же час, Відповідачем надані заперечення на позовну заяву, у яких останній просить застосувати позовну давність.

З огляду на викладене, перевіривши розрахунки Позивача, господарський суд вважає, що вимоги про стягнення 285 793,46 грн. основного боргу за період до 03.07.11р. задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском строку позовної давності (позов подано суду 03.07.14р.), решта позовних вимог про стягнення 205 659,89 грн. підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 49 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на сторін, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест-Україна" (51934, Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, пр. Леніна, буд. 56, код 348 276 95) на користь комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради (юридична адреса: 49000, м.Дніпропетровськ, вул. Погребняка, буд.7, фактична адреса: 49000, м.Дніпропетровськ, вул. Короленко, 22, код 326 881 48) 205 659,89 грн. - за послуги з централізованого опалення, 4 113,20 грн. - судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

Суддя С.Г. Юзіков

Рішення підписане__________________