ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2015 р.Справа № 922/171/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховою А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс", м. Київ
до 1. Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м. Харків , 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький автоскладальний завод", м. Кременчук 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТО-ХОЛДІНГ", 2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Авто", 3. Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОСЕРВІС-Т"
про визнання договору припиненим
за участю представників сторін:

представник позивача - Кіпенко Я.І., довіреність від 12.12.2014р.;

представник відповідача-1 - Мовсесова Г.Г., довіреність №33-15/41653 від 30.12.20.14р.;

представник відповідача-2 - не з'явився;

представник третьої особи-1 - не з'явився;

представник третьої особи-2 - не з'явився;

представник третьої особи-3 - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідачів - Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький автоскладальний завод" (відповідач-2), за участю третіх особи на стороні відповідача-2, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТО-ХОЛДІНГ", Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Авто", Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОСЕРВІС-Т", в якій просить суд:

- визнати припиненим договір поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р., укладений між ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" та Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк";

- стягнути з Відповідачів на користь позивача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 12.01.2015 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 27.01.2015р. об 11:00 год., залучено в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТО-ХОЛДІНГ", Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Авто", Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОСЕРВІС-Т".

Ухвалами господарського суду від 27.01.2015р., 12.02.2015р., 26.02.2015р., 05.03.2015р. розгляд справи відкладався на 12.02.2015р., 26.02.2015р., 05.03.2015р., 12.03.2015р. у зв'язку з неявкою відповідача-2 та третіх осіб.

В судовому засіданні 12.03.2015р. судом було оголошено перерву до 13.03.2015р. до 09:30 год.

В судове засідання 13.03.2015 р. з'явились представники Позивача і Відповідача-1. Представники Відповідача-2, третіх осіб у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 111-10 ГПК України, відповідно до яких розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого суду, судом встановлено, що всі учасники судового процесу є належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду даної справи.

Так, відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Так, процесуальні документи у даній справі направлялися всім учасникам судового процесу, що підтверджується штампом канцелярії на зворотній стороні відповідних документів. Протоколи судових засідань також відображають явку у судові засідання учасників судового процесу.

Представник позивача в судовому засіданні 13.03.2015р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Через канцелярію суду надав додаткові письмові пояснення (вх. №9840). Надані пояснення судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що Договір поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007 р., укладений між АТ "УкрСиббанк" (Кредитор), правонаступником якого є Відповідач-1, та ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод", підлягає визнанню судом припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки сторонами трьох кредитних договорів (укладених між Відповідачем-1 та кожною з Третіх осіб) було укладено ряд додаткових угод до них про збільшення процентних ставок за користування кредитом та за користування кредитом понад установлений термін, а також визначені збільшені строки повернення кредиту за угодами про надання траншів, тобто з підстав, які вже були встановлені судовими рішеннями у цивільній справі № 2-1133/12.

Також Позивачем зазначено, що визнання Договору поруки припиненим безпосередньо впливає на обсяг майна Відповідача-2 та кредиторських вимог до нього, оскільки Відповідач-2 перебуває у процедурі банкрутства. Існування даного договору, як стверджується Позивачем, за наявності усіх підстав для припинення його дії, порушує права та охоронювані інтереси Позивача, оскільки саме на його підставі виникла більшість кредиторських вимог, що були внесені до відповідного реєстру у справі про банкрутство Відповідача-2, а тому, за умови припинення дії Договору поруки, черговість задоволення кредиторських вимог зміниться на користь Позивача, адже зникне правова підстава виникнення відповідних вимог Відповідача-1.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 13.03.2015р. заперечував проти заявлених позовних вимог у повному обсязі, зазначив про те, що твердження Позивача про збільшення обсягу відповідальності Поручителя (Відповідача-2) є неправильними, недостовірними. Зазначив про те, що подання Позивачем позову, яким оспорюється Договір поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007 р., жодним чином не сприяє захисту його прав та охоронюваних законом інтересів, а спрямоване на порушення прав та законних інтересів ПАТ "УкрСиббанк" як кредитора у справі про банкрутство Відповідача-2; права та охоронювані законом інтереси Позивача оскаржуваним договором поруки не були та не могли бути порушені, адже правочин було укладено без участі Позивача; права та інтереси Позивача не могли бути порушені і тому, що кредиторські вимоги Позивача та Відповідача-1 ґрунтуються на різних підставах і не перетинаються між собою, і з огляду на це права та охоронювані законом інтереси Позивача не порушені; посилання Позивача на існування преюдиційних фактів відносно Відповідача-2, встановлених у цивільній справі № 2-1133/12 також є необґрунтованим, оскільки Позивач не був учасником цієї цивільної справи, а також в цій справі не розглядався та не досліджувався ані Договір поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р., ані кредитні правовідносини у зв'язку із правовідносинами поруки за Договором поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р. і відносно цього жодних преюдиційних фактів бути встановлено не могло.

Через канцелярію суду представник відповідача-1 надав клопотання (вх. №9854), в якому просить суд долучити до матеріалів справи додаткові документи. Надані документи судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

Від Відповідача-2 до суду відзиву не надходило. Але надійшло клопотання ліквідатора ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" (вх. №1950 від 20.01.2015р.), в якому ним зазначено, що постановою господарського суду Полтавської області по справі № 18/3022/11 від 06.11.2012 р. ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Тищенко О.І. Ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.10.2014р. по справі № 18/3022/11 провадження у даній справі зупинено до розгляду Харківським апеляційним господарським судом апеляційної скарги ПАТ "УкрСиббанк" на постанову господарського суду Полтавської області від 06.11.2012р. у даній справі та повернення матеріалів справи до господарського суду Полтавської області. Таким чином, з дня винесення постанови про визнання боржника банкрутом органи управління підприємства-банкрута припинили свої повноваження, повноваження керівника (органів управління) банкрута перейшли до ліквідатора банкрута. Однак, з моменту винесення ухвали господарського суду Полтавської области від 06.10.2014р. про зупинення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод", повноваження ліквідатора банкрута також зупинені. Тому ліквідатор ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" просив суд при судовому розгляді даної справи № 922/171/15 прийняти до відома викладену інформацію про зупинення провадження у справі № 18/3022/11 про банкрутство ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" і як слід, обмеження повноважень ліквідатора - арбітражного керуючого Тищенко О.І. на участь у справі № 922/171/15, надання витребуваних документів та ін.

Враховуючи те, що норми ст. 38 ГПК України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе здійснити розгляд за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Згідно з ч. 2 ст. 4-3 ГПК України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотання чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 ст. 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Так, наявні в матеріалах справи ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду свідчать, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.05.2007р. між Відповідачем-1 та Третьою особою-1 ТОВ "Авто-Холдінг" було укладено Кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії № 0 (далі - Кредитний договір-3), згідно з яким Банк зобов'язується надавати Третій особі-1, а Третя особа-1 зобов'язується прийняти, використовувати та повернути Банку кредит у валютах та у розмірі, вказаних у Кредитному договорі-3.

03.05.2007р. між Відповідачем-1 та Третьою особою-2 ТОВ "Інтер-Авто" було укладено Кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії № 0 (далі - Кредитний договір-2), згідно з яким Банк зобов'язується надавати Третій особі-2, а Третя особа-2 зобов'язується прийняти, використовувати та повернути Банку кредит у валютах та у розмірі, вказаних у Кредитному договорі-2.

03.05.2007р. між Відповідачем-1 та Третьою особою-3 ТОВ "Автосервіс-Т" було укладено Кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії № 0 (далі - Кредитний договір-1), згідно з яким Банк зобов'язується надавати Третій особі-3, а Третя особа-3 зобов'язується прийняти, використовувати та повернути Банку кредит у валютах та у розмірі, вказаних у Кредитному договорі-1.

03.05.2007р. між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" (далі - ТОВ "КРАСЗ") було укладено Кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії № 0 (далі - Кредитний договір-4), згідно з яким Банк зобов'язується надавати Відповідачу-2, а Відповідач-2 зобов'язується прийняти, використовувати та повернути Банку кредит у валютах та у розмірі, вказаних у Кредитному договорі-4.

Відповідачем-1 зазначено, а Позивачем не спростовано те, що кредитні договори-1, 2, 3, 4 є чинними, не визнані недійсними, а боргові зобов'язання Третіх осіб-1, 2, 3 та Відповідача-2 за Кредитними договорами-1, 2, 3, 4 не погашені.

Відповідачем-1 зазначено та підтримано Позивачем, що треті особи-1,2,3 перебувають у процедурі банкрутства.

На забезпечення виконання зобов'язань Третіх осіб-1, 2, 3 між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 укладено Договір поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р., про визнання припиненим якого просить Позивач (далі - Договір поруки).

Позивач вважає, що Договір поруки повинен бути визнаний судом припиненим з посиланням на ч.1 ст. 559 ЦК України, оскільки Відповідачем-1 разом із Третіми особами було змінено кредитні зобов'язання за кредитними договорами без згоди Відповідача-2, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Згідно з п.1.1. Договору поруки Поручитель (Відповідач-2) зобов'язався перед Кредитором (Відповідачем-1) відповідати за невиконання Третьою особою-3 зобов'язань за Кредитним договором-1, за невиконання Третьою особою-1 зобов'язань за Кредитним договором-3, за невиконання Третьою особою-2 зобов'язань за Кредитним договором-2 в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно з п.1.2. Договору поруки Поручителю добре відомі усі умови Кредитних договорів-1,2,3,4.

Згідно з п.1.3. Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Третя особа-3 за всіма її зобов'язаннями за Кредитним договором-1 та/або Третя особа-1 за всіма зобов'язаннями за Кредитним договором-3 та/або Третя особа-2 за всіма зобов'язаннями за Кредитним договором-2, включаючи повернення основної суми боргу (в т. ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Кредитного договору-1 та/або Кредитного договору-2 та/або Кредитного договору-3.

Згідно з п.1.4. Договору поруки відповідальність Поручителя і Третьої особи-1, Поручителя і Третьої особи-2, Поручителя і Третьої особи-3 є солідарною.

Згідно з п.2.1. Договору поруки Кредитор (Відповідач-1) не вправі без згоди Поручителя (Відповідача-2) змінювати умови Кредитних договорів з Боржниками (Третіми особами-1,2,3), внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя. Під "згодою Поручителя" сторони розуміють візування Поручителем змін та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленням та/або укладення Поручителем угоди до цього Договору щодо внесення відповідних змін.

Згідно з п.5.1. Договору поруки, уклавши Договір поруки, Поручитель підтвердив, що повністю розуміє всі умови Кредитних договорів-1,2,3 Договору поруки, свої права та обов'язки за Договором поруки і погоджується з ними.

До Договору поруки було укладено наступні додаткові угоди: Додаткову угоду №1 від 24.04.2008р., Додаткову угоду №2 від 17.06.2008р., Додаткову угоду №3 від 23.07.2008р., Додаткову угоду №4 від 15.10.2008р., Додаткову угоду №5 від 23.10.2008р., Додаткову угоду №6 від 28.10.2008р., Додаткову угоду №7 від 06.11.2008р., Додаткову угоду №8 від 14.11.2008р., Додаткову угоду №9 від -01.12.2008р., Додаткову угоду №10 від 11.12.2008р.

Тобто, між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 існують як правовідносини між Кредитором та Боржником в межах Кредитного договору-4, так і правовідносини між Кредитором та Поручителем в межах Договору поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р.

Між Відповідачами до Кредитного договору-4 укладалися такі ж додаткові угоди і угоди про надання траншів, що і Відповідачем-1 та Третіми особами, зміст Кредитних договорів-1-4 є тотожнім, крім строку повернення кожних конкретних траншів.

З огляду на положення Договору поруки, додаткових угод до Договору поруки, а також позиції учасників у справі, суд приходить до висновку, що Поручитель був обізнаний про умови Кредитних договорів-1,2,3, повністю з ними згоден.

Судом встановлено, що Відповідач-2 перебуває у процедурі банкрутства. Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.01.2012р. у справі № 18/3022/11 порушено провадження у справі про банкрутство Відповідача-2 за заявою ПАТ "Альфа-Банк" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 04.07.2012р. у справі № 18/3022/11 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" з такими включеними до реєстру вимогами кредиторів, а саме вимоги:

1) Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" в сумі 357514668,15 грн. заборгованості по кредиту (перша черга задоволення);

2) Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" в сумі 68498043,30 дол. США та 85356981,05 грн. основного боргу (четверта черга задоволення), 5111534,98 дол. США та 6254414,51 грн. пені (шоста черга задоволення) та 1073,00 грн. судового збору (перша черга задоволення);

3) Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" в сумі 968211,84 дол. США та 18798545,25 грн., з яких основний борг в сумі 931568,86 дол. США та 17907140,23 грн. (черверта черга задоволення) та 36642,98 дол. США та 891405,02 грн. пеня (шоста черга задоволення);

4) Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області в сумі 87023047,62 грн. основного боргу (третя черга задоволення), 63450091,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій та 541488,35 грн. пені (шоста черга задоволення);

5) Полтавського територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку в сумі 3400,00 грн. штрафних санкцій (шоста черга задоволення);

6) Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" - основний борг - 322295350,85 грн. (четверта черга задоволення); пеня - 3778317,21 грн. (шоста черга задоволення); 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на ІТЗ (шоста черга задоволення);

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.11.2013р. у справі № 18/3022/11 ухвалу господарського суду Полтавської області змінено, викладено пункти 1 та 6 частини першої резолютивної частини ухвали в наступній редакції:

- "1) Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" у сумі 347606143,60 грн. (із включенням до першої черги);

- "2) Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" у сумі 322295350,85 грн. основного боргу з включенням до четвертої черги вимог кредиторів, 85,00 грн. - державного мита та 118,00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з включенням до першої черги задоволення вимог кредиторів".

В іншій частині ухвалу господарського суду Полтавської області від 04.07.2012р. у справі № 18/3022/11 залишено без змін.

Постановою господарського суду Полтавської області від 06.11.2012р. у справі № 18/3022/11 Відповідача-2 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Тищенко О.І.

Позивач та Відповідач-1 є кредиторами боржника - Відповідача-2.

Позивач отримав право вимоги до Відповідача-2 за кредитними договорами № 54/07 від 05.12.2007р. та № 65/59765-КЛ від 05.12.2007р. та договорами, що укладені в забезпечення таких зобов'язань, на підставі договору факторингу № 39 Ф-Н від 04.12.2012р., укладеного з ПАТ "Сведбанк".

Крім того, Позивачем набуто право вимоги до Відповідача-1 на підставі договору факторингу № 21-У/13 від 22.10.2013р., укладеного з ТОВ "Українська факторингова група", яке в свою чергу на підставі договору факторингу № 20-У/13 від 30.07.2013р., укладеного з ПАТ "Альфа-Банк", набуло право вимоги до ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 406-МВ/08 від 26.12.2008р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.07.2014р. у справі № 18/3022/11 кредиторів ПАТ "Альфа-Банк" та ПАТ "Сведбанк" замінено на Позивача.

Позивач вважає, що зобов'язання Відповідача-1 та їх обсяг безпосередньо впливають на обсяг кредиторських вимог, що були внесені до відповідного реєстру в межах провадження у справі про банкрутство Відповідача-2, та визнання Договору поруки припиненим безпосередньо впливає на обсяг майна Відповідача-2 та кредиторських вимог до нього, тобто, вплине на черговість задоволення вимог кредиторів та сприятиме захисту прав та забезпеченню охоронюваних законом інтересів Позивача.

Позивач обґрунтовує вимоги про припинення Договору поруки, посилаючись на те, що Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19.11.2013р. у справі № 2-1133/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06.01.2014р., ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014р. (касаційне провадження № 6-2083ск14), Постановою Верховного Суду України від 10.09.2014р. (справа № 6-32цс14), прийнятою за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014р. щодо Відповідача-1 та Третіх осіб встановлено факти збільшення відповідальності за Кредитними договорами, що мають бути застосовані судом як преюдиціальні, а саме, факти того, що внаслідок укладення між Відповідачем-1 та Третіми особами додаткових угод та угод про надання траншів до Кредитних договорів, якими були передбачені комісії та встановлення термінів повернення траншів, обсяг відповідальності Відповідача-2 за Договором поруки збільшився і це, на погляд Позивача, є підставою для визнання Договору поруки припиненим з посиланням на ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Згідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Поряд із цим, суд зазначає, що посилання Позивача на обставини, встановлені у справі № 2-1133/12, які ним зазначаються як преюдиційні у справі № 922/171/15, не приймаються судом як належні і допустимі докази. При цьому, суд виходить із наступного.

Як встановлено судом, зі змісту судових рішень у справі № 2-1133/12 вбачається, що Відповідач-1, Відповідач-2 та Треті особи-1, 2, 3 є учасниками справи № 2-1133/12, а Позивач учасником цієї судової справи не був. Предметом розгляду судової справи № 2-1133/12 є вимоги Відповідача-1 до фізичних осіб-поручителів про стягнення заборгованості за договорами поруки, укладеними із цими фізичними особами, та, за зустрічними вимогами про визнання договорів поруки припиненими.

Судом також встановлено, що у цивільній справі № 2-1133/12 Договір поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р. не досліджувався. Співвідношення обсягу та змісту укладених додаткових угод до Кредитних договорів-1,2,3,4 до обсягу та змісту Договору поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р. та укладених до нього змін та доповнень також у цивільній справі № 2-1133/12 не досліджувались.

Як вбачається зі змісту Постанови Верховного Суду України від 10.09.2014р. у справі № 6-32цс14, Верховним Судом справа № 2-1133/12 щодо правильності застосування ч.1 ст. 559 ЦК України по суті не переглядалась.

Отже, посилання Позивача на те, що Відповідач-2 був учасником спору у справі № 2-1133/12 і відносно нього встановлені певні факти, що свідчать про збільшення його відповідальності за Договором поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р., судом не приймаються, оскільки такі доводи є недостовірними. Обставини, встановлені у цивільній справі № 2-1133/12 не мають характеру преюдиційних у відношенні до встановлення обставин, чи мало місце збільшення обсягу відповідальності Відповідача-2 за Договором поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р. та чи є припиненою така порука.

Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Положеннями ч.1 ст.553 ЦК України, ч.ч.1,2 ст. 554 ЦК України передбачено, що відповідальність поручителя наступає або виникає виключно у випадку порушення боржником зобов'язання перед кредитором, а тому відсутність такого порушення свідчить і про відсутність відповідальності поручителя перед кредитором. Тобто, відповідальність поручителя взагалі не настає за відсутності порушення зобов'язання боржником, з огляду на що і обсяг відповідальності поручителя не може збільшитися.

Правова позиція щодо того, що сплачена в установлені строки без прострочення комісія не є борговою сумою, а тому не призводить до збільшення обсягу відповідальності Поручителя, викладена Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014р. у справі № 6-160цс13.

Крім того, суд зазначає, що ухвала господарського суду Полтавської області у справі № 18/3022/11 про затвердження реєстру вимог кредиторів Відповідача-2 та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 27.11.2013р., якою змінено цю ухвалу в певній частині, також не містять в собі зазначень про те, що заборгованість ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" складається, зокрема, із заборгованості за комісії, про які зазначає Позивач.

Отже, з огляду на положення ч.1 ст.553 ЦК України, ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України, обсяг відповідальності Відповідача-2 як поручителя за Кредитними договорами-1,2,3 не збільшився. Тому підстав визнання поруки припиненою на підставі ч.1 ст.559 ЦК України не вбачається.

Судом також встановлено наступне.

Відповідач-2 перебуває у процедурі банкрутства на стадії ліквідаційної процедури. За своєю сутністю ухвала від 04.07.2012р. у справі № 18/3022/11, якою визнані кредиторські вимоги у справі про банкрутство Відповідача-2, є судовим рішенням, аналогічним рішенню про задоволення позовних вимог у справах позовного провадження.

Статтею 4-5 ГПК України передбачено, що господарські суди здійснюють правосуддя щляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Господарський суд при затвердженні кредиторських вимог всебічно досліджує підстави їх виникнення, порядок заявлення, інші обставини, які мають значення для справи та у відповідній ухвалі зазначає відомості про кожного кредитора та розмір його вимог за грошовими зобов'язаннями. Кредиторські вимоги, заявлені з порушенням порядку, встановленого Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» або не заявлені взагалі, - господарським судом не розглядаються і вважаються погашеними.

Таким чином, зміст ухвали про затвердження реєстру кредиторів повністю відповідає вимогам, які ставляться до змісту рішення господарського суду, яким закінчується розгляд справи у справах позовного провадження. Затверджений ухвалою реєстр вимог кредиторів, як рішення про задоволення позовних вимог, може бути змінений виключно шляхом апеляційного та касаційного перегляду, а також в інших випадках, передбачених ГПК України.

Статтею 21 ГПК України передбачено, що Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Підставою для подання позову є факт порушення, оспорювання права особи чи її інтересу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно зі встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права, в свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Кожна особа, згідно з ст. 15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Норми статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України розкривають зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Позивач мотивує свої доводи необхідністю захисту його інтересу. Зазначає, що визнання припиненим Договору поруки безпосередньо впливає на обсяг майна Відповідача-2 та кредиторських вимог до нього. Існування Договору поруки порушує права та охоронювані законом інтереси Позивача, оскільки саме на його підставі виникла більшість кредиторських вимог Відповідача-1, що, у свою чергу, суттєво впливає на обсяг кредиторських вимог, що були внесені до відповідного реєстру у справі про банкрутство Відповідача-2. А за умови припинення дії Договору поруки, черговість задоволення кредиторських вимог зміниться на користь Позивача, адже зникне правові підстава виникнення відповідних вимог Відповідача-1.

Втім, правовідносини між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 щодо стягнення заборгованості за кредитом спершу в межах позовного провадження, а згодом, в межах провадження у справі про банкрутство, не торкаються прав та інтересів Позивача, адже кредиторські вимоги Позивача у справі про банкрутство Відповідача-2 № 18/3022/11 ґрунтуються на підставах, відмінних від підстав, на яких ґрунтуються кредиторські вимоги Відповідача-1 і не перетинаються між собою, і Позивач не може заявляти вимоги про припинення правовідношення, стороною якого він не виступає.

Позивачем обрано спосіб захисту, не передбачений ст. 16 ЦК України, а також не доведено обставин, що свідчать про порушення його права або інтересу з боку Відповідачів.

Вимога позивача про визнання договору поруки припиненим, тобто встановлення юридичного факту, як способу захисту права, чинним законодавством не передбачена та не призводить до поновлення порушеного права, а відтак, не може бути самостійним предметом позову у господарському суді, оскільки вимога про визнання договору поруки припиненим є нічим іншим, як встановлення факту, що має юридичне значення, а цей факт може встановлюватись судом лише при існуванні спору про право цивільне, його встановлення є елементом оцінки.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Стаття 43 ГПК України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач не є стороною оспорюваного Договору поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р., кредиторські вимоги ПАТ "УкрСиббанк" у справі № 18/3022/11 про банкрутство ТОВ "Кременчуцький автоскладаний завод" є реальними, законними, заявленими у встановленому чинним законодавством України порядку, дослідженими та підтвердженими господарським судом Полтавської області шляхом затвердження ухвалою господарського суду Полтавської області від 04.07.2012р. (з урахуванням постанови Харківського апеляційного господарського суду від 27.11.2013р.) реєстру вимог кредиторів, яка набрала законної сили та є чинною.

За таких обставин, суд зазначає, що збільшення відповідальності Відповідача-2 як Поручителя не вбачається.

Таким чином, підстави визнання спірного Договору поруки припиненим відсутні, позовні вимоги нормативно та документально не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до якої залишає судовий збір за Позивачем.

Керуючись ст.ст. 1,4, 4-2, 4-3, 4-5, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарським процесуальним кодексом України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.03.2015 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа № 922/171/15