РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015Справа № 910/25549/14

За позовом Приватного акціонерного товариства «Український науково-дослідний інститут харчування, біотехнології та фармації»

до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійним рішення

Головуючий суддя Ломака В.С.

Судді Літвінова М.Є.

Марченко О.В.

Представники сторін:

від позивача: Корпан В.М. за довіреністю б/н від 20.01.2015 р.;

від відповідача: Руденко Т.В. за довіреністю № 3 від 05.01.2015 р.;

Клюсова Т.М. за довіреністю № 1 від 05.01.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Український науково-дослідний інститут харчування, біотехнології та фармації» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - відповідач) про визнання недійсним рішення адміністративної колегії відповідача від 30.09.2014 р. № 103/02-р/к у справі № 87-02/07.14 «Про припинення порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, вказував на те, що 30.09.2014 р. адміністративною колегією Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України відносно позивача було прийнято рішення, яким визнано його дії порушенням, передбаченим ст. 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» у вигляді поширення інформації, що вводить в оману, а саме: відомостей, які приписують повноваження та права, яких позивач не має, накладено штраф в сумі 40 000, 00 грн. і зобов'язано позивача припинити порушення шляхом припинення надання у використання знаку для товарів і послуг «Схвалено Українським НДІ харчування МОЗ України». Вказане рішення, на думку позивача, є неправомірним, оскільки при його прийнятті не було враховано, що позивач є правонаступником установи «Український науково-дослідний інститут харчування», а відповідно й власником спірного знаку для товарів і послуг, який було зареєстровано 21.10.1999 р., а отже, позивач має право на власний розсуд розпоряджатись вказаним знаком, в тому числі передавати у користування іншим особам за ліцензійними договорами. Також, позивач зазначає, що висновки відповідача у оскаржуваному рішенні про те, що позивач не проводив жодних експертиз продукції, відносно якої було використано спірний знак для товарів і послуг, - необґрунтовані, оскільки термін «схвалено» не є тотожним терміну «перевірено», «проведено експертизу» тощо. При цьому, позивач звертає увагу на те, що чинне законодавство не вимагає проведення експертиз товарів, на яких зображуються знаки для товарів і послуг. У свою чергу, позивач зазначає, що безпечність продукції ПП «Мілльвілль», ТОВ «Клуб сиру», ТОВ «Три Ведмеді», ТОВ «Сандора», з якими позивач укладав ліцензійні договори, була підтверджена відповідними документами, зокрема, установами МОЗ України. Крім того, позивач звертає увагу на безпідставність тверджень відповідача про те, що позивач поширює інформацію про повноваження, яких немає, оскільки у штаті підприємства працюють досвідченні працівники, які мають відповідну кваліфікацію та можуть давати професійну оцінку продуктам харчування. Також, позивач зазначає, що відповідач не наділений повноваженнями здійснювати експертизу знаків для товарів і послуг, а тлумачення ним зображувальних елементів спірного знака є невірним. При цьому, позивач відзначає, що в матеріалах справи про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції відсутні кваліфіковані експертизи, а також скарги, що продукція, на якій було розміщено спірний знак, є шкідливою чи неякісною.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.11.2014 р. порушено провадження у справі № 910/25549/14 та призначено її до розгляду на 09.12.2014 р.

05.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові документи у справі.

09.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові документи у справі та відзив на позовну заяву, відповідно до якого він проти позову заперечує, вказуючи на те, що ним було встановлено, що позивач надає дозвіл на використання товарного знаку з інформацією «Схвалено Українським НДІ харчування МОЗ України» різним юридичним особам на різних продуктах харчування, зокрема, ПП «Мілльвілль», ТОВ «Клуб сиру», ТОВ «Три Ведмеді», ТОВ «Сандора». Водночас, як зазначає відповідач, позивач не має ніякого відношення до МОЗ України і не є Науково-дослідним інститутом харчування Міністерства охорони здоров'я України, а відповідно вказана інформація є неправдивою. При цьому, відповідач звертає увагу на те, що серед наданих позивачем документів відсутні ті, які підтверджують, що продукція, відповідно якої проведено дослідження, схвалюється або рекомендується до вживання самим Українським НДІ харчування МОЗ України. Крім того, відповідач зауважує, що спірний знак для товарів і послуг містить зображення постаті дорослої людини, яка тримає за руки маля, у зв'язку з чим у споживача може виникнути враження, що відповідна продукція схвалена до вживання в тому числі дітьми. Також, відповідач зазначає, що згідно з правовою позицією Вищого господарського суду України, наведеної в постанові від 03.06.2014 р. у справі № 921/918/13-г/7, реєстрація знака для товарів і послуг хоча і надає право на маркування товару, для якого відповідний знак для товарів і послуг зареєстровано, проте не надає права на поширення інформації, що вводить в оману із посиланням на відповідне свідоцтво та не може переважати право інших осіб (у тому числі потенційних споживачів) на одержання достовірної інформації про харчові продукти.

Від позивача 09.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли додаткові документи у справі.

У судовому засіданні 08.12.2014 р. суд в порядку ст. 77 ГПК України оголосив перерву до 15.01.2015 р.

29.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи у справі та заперечення на відзив відповідача, в яких він наголошує на вірності наведених ним в позовній заяві доводів, а також відзначає, що постанова Вищого господарського суду України від 03.06.2014 р. у справі № 921/918/13-г/7 не може мати значення при вирішенні даного спору, оскільки у вказаній справі брали участь інші сторони.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.01.2015 р. було призначено колегіальний розгляд справи.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 15.01.2015 р. справу № 910/25549/14 було передано для розгляду колегії суддів: Головуючий суддя Ломака В.С., судді Васильченко Т.В., Марченко О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.01.2015 р. вказаною колегією суддів було прийнято справу № 910/25549/14 до свого провадження та призначено її до розгляду на 17.02.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.01.2015 р., у зв'язку з направленням Головуючого судді Ломаки В.С., а також судді Васильченко Т.В. на навчання до Національної школи суддів України у період з 16.02.2015 р. по 27.02.2015 р. на підставі наказу Голови господарського суду міста Києва № 2-а від 22.01.2015 р. «Про направлення суддів господарського суду міста Києва на навчання до Національної школи суддів України», суд змінив дату наступного судового засідання у справі № 910/25549/14 на 10.02.2015 р.

У судовому засіданні 10.02.2015 р. суд в порядку ст. 77 ГПК України оголосив перерву до 03.03.2015 р.

У судовому засіданні 03.03.2015 р. від представника позивача надійшла заява про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.03.2015 р. на підставі клопотання представника позивача було продовжено строк вирішення спору на 15 днів та в судовому засіданні оголошено перерву до 17.03.2015 р.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 17.03.2015 р., у зв'язку з відпусткою судді Васильченко Т.В., справу № 910/25549/14 передано на розгляд колегії суддів: Головуючий суддя Ломака В.С., судді Літвінова М.Є., Марченко О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.03.2015 р. вказаною колегією суддів було прийнято справу № 910/25549/14 до свого провадження та призначено її до розгляду на 17.03.2015 р.

У судовому засіданні 17.03.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство «Український науково-дослідний інститут харчування та фармації» змінило найменування з Акціонерного товариства відкритого типу «Український науково-дослідний інститут харчування», у зв'язку з приведенням Статуту Товариства у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» та на підставі рішення акціонерів, засноване відповідно до рішення Фонду державного майна України (наказ № 20-АТ від 27.10.1997 р.) шляхом перетворення державного підприємства у відкрите акціонерне товариство.

У свою чергу, Державне підприємство «Український науково-дослідний інститут харчування» було створене на базі Українського науково-дослідного інституту харчування МОЗ України шляхом реорганізації згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1068 від 05.09.1996 р. «Про переведення деяких науково-дослідних установ, підпорядкованих Міністерству охорони здоров'я, на госпрозрахунок» та наказу МОЗ України № 339 від 01.11.1996 р. «Про реорганізацію НДІ харчування».

Згідно з рішенням Науково-дослідного центру патентної експертизи від 21.10.1999 р. було вирішено здійснити реєстрацію за Українським науково-дослідним інститутом харчування МОЗ України знака для товарів і послуг «Схвалено Українським НДІ харчування МОЗ України» за класами МКТП 1, 21, 20, 30, 31, 32, 33:

28.02.2000 р. за ВАТ «Український науково-дослідний інститут харчування» було зареєстровано на підставі раніше поданої 14.07.1997 р. заявки, - знак для товарів і послуг «Схвалено Українським НДІ харчування МОЗ України», номер Свідоцтва 14981.

Відповідно до виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг України № 14981 від 27.02.2012 р. наразі власником зазначеного знаку для товарів і послуг є позивач, як правонаступник ВАТ «Український науково-дослідний інститут харчування».

01.12.2012 р. між позивачем та ТОВ «Сандора» було укладено Ліцензійний договір на товарний знак № 01/12/12, відповідно до якого позивач надав невиключну ліцензію на користування товарним знаком, зареєстрованим Держпатентом України згідно з свідоцтвом на знак для товарів і послуг № 14981 від 28.02.2000 р.

Аналогічні договори були укладені з ПП «Мілльвілль» (№ 15-10/12 від 15.10.2012 р.), ТОВ «Клуб сиру» (№ 22/04-13 від 22.04.2013 р.), ТОВ «Три Ведмеді» (№ 324 від 18.08.2013 р.).

При цьому, разом з укладенням вказаних Ліцензійних договорів фахівцями ПрАТ «Український науково-дослідний інститут харчування» було складено висновки за результатами досліджень продукції ТОВ «Сандора» (№ 1 від 25.01.2013 р., № 11 від 05.03.2013 р.), ТОВ «Три Ведмеді» (№ 44 від 19.09.2012 р., № 50 від 21.08.2013 р., № 51 від 21.08.2013 р.), ТОВ «Клуб сиру» (№ 24 від 28.05.2014 р., № 55 від 05.09.2013 р., згідно з якими надано право на використання при маркуванні відповідної продукції спеціального знаку «Схвалено Українським НДІ харчування МОЗ України».

20.03.2014 р. Голова Антимонопольного комітету України надав доручення № 12-01/1946 Київському міському територіальному відділенню Антимонопольного комітету України щодо проведення дослідження щодо дотримання ПП «Мілльвілль» законодавства про захист від недобросовісної конкуренції.

У ході проведеного дослідження було встановлено, що вказаний суб'єкт господарювання на етикетках продукції розмістив напис: «Схвалено Українським НДІ харчування МОЗ України».

На підтвердження підстав використання вказаного напису ПП «Мілльвілль» було надано копію ліцензійного договору на товарний знак від 15.10.2012 р. № 15-10/12, укладеного з позивачем.

Оскільки, на думку відповідача, в даному випадку мало місце порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, розпорядженням адміністративної колегії від 14.07.2014 р. № 118/02-рп/к було розпочато розгляд справи № 87-02/07.14 за ознаками порушення ПрАТ «Український науково-дослідний інститут харчування», передбаченого статтею 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» у вигляді поширення інформації, що вводить в оману.

Під час перевірки позивачем було надано відповідачу інформацію про те, що оскільки відповідною установою Державної епідеміологічної служби при МОЗ України було проведено експертизу зразків продукції ПП «Мілльвілль» та надано відповідний висновок про безпечність харчового продукту, то для схвалення споживання конкретної продукції додаткових аналогічних експертиз не проводилось.

На підставі зазначеного, а також того, що позивач не має відношення до Міністерства охорони здоров'я України і не є Українським НДІ харчування МОЗ України, відповідач дійшов висновку, що інформація, яку поширює позивач, є неправдивою.

Крім того, перевіркою було встановлено, що аналогічні договори були укладені з ТОВ «Сандора», ТОВ «Три Ведмеді» та ТОВ «Клуб сиру».

Також, адміністративна колегія Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України зазначила, що знак для товарів і послуг містить зображення постаті дорослої людини, яка тримає руки маля, що, на її думку, може справити на пересічного споживача враження, що відповідна продукція схвалена для вживання, в тому числі дітьми.

З урахуванням наведеного рішенням Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2014 р. № 103/02-р/к у справі № 87-02/07.14 «Про припинення порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу» було вирішено:

1) визнати дії Приватного акціонерного товариства «Український науково-дослідний інститут харчування, біотехнології та фармації» порушенням, передбаченим статті 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» у вигляді поширення інформації, що вводить в оману, а саме: поширення відомостей, які приписують повноваження та права, яких Товариство не має, а саме інформації: «Схвалено Українським НДІ харчування МОЗ України», в той час як жодного відношення до Українського Науково-дослідного Інституту Харчування Міністерства охорони здоров'я України ПрАТ «Український науково-дослідний інститут харчування, біотехнології та фармації» не має, крім того, жодних кваліфікаційних експертиз відповідності продуктів чи речовин Товариство не здійснює;

2) накласти на Приватне акціонерне товариство «Український науково-дослідний інститут харчування, біотехнології та фармації» штраф у розмірі 40 000, 00 грн.;

3) зобов'язати Приватне акціонерне товариство «Український науково-дослідний інститут харчування, біотехнології та фармації» припинити порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції шляхом припинення надання використання суб'єктам господарювання знаку для товарів і послуг, що містить неправдиву інформацію: «Схвалено Українським НДІ харчування МОЗ України».

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; сприяння розвитку добросовісної конкуренції.

Для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються названим Комітетом у межах його компетенції. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства (частини перша і друга статті 12 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

За приписами статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» до повноважень саме Антимонопольного комітету України та його територіальних органів належать, зокрема:

- розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проведення розслідувань за цими заявами і справами;

- прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень за заявами і справами, надання висновків щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» він визначає правові засади захисту суб'єктів господарювання і споживачів від недобросовісної конкуренції.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» недобросовісною конкуренцією є будь-які дії у конкуренції, що суперечать торговим та іншим чесним звичаям у господарській діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» недобросовісною конкуренцією є дії у конкуренції, зокрема визначені главами 2-4 цього Закону.

Статтею 15-1 глави 3 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» встановлено, що поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб'єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання. Інформацією, що вводить в оману, є відомості, які, зокрема: містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору; приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають.

Згідно з статтею 20 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» вчинення дій, визначених цим Законом як недобросовісна конкуренція, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Законом.

Частиною третьою статті 21 цього Закону встановлено, що накладення штрафу здійснюється відповідно до частин третьої - сьомої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Частиною першою статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Аналізуючи оскаржуване позивачем рішення відповідача, суд погоджується з доводами останнього, відносно того, що реєстрація знака для товарів і послуг хоча і надає право на маркування товару, для якого відповідний знак для товарів і послуг зареєстровано, проте не надає права на поширення інформації, що вводить в оману із посиланням на відповідне свідоцтво та не може переважати право інших осіб (у тому числі потенційних споживачів) на одержання достовірної інформації про харчові продукти.

Так, слід відзначити, що реєстрація товарового знака спрямована на надання йому правової охорони, а не на засвідчення достовірності інформації, яка в ньому наведена.

При цьому, потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» згідно з цим Законом не можуть одержати правову охорону позначення, які складаються лише з позначень чи даних, що є описовими при використанні щодо зазначених у заявці товарів і послуг або у зв'язку з ними, зокрема вказують на вид, якість, склад, кількість, властивості, призначення, цінність товарів і послуг, місце і час виготовлення чи збуту товарів або надання послуг.

В даному випадку даним: «Схвалено Українським НДІ харчування МОЗ України» не надано правової охорони, що вбачається з рішення Науково-дослідного центру патентної експертизи від 21.10.1999 р.

Крім того, необхідно звернути увагу на те, що ні Державна служба інтелектуальної власності України, ні ДП «Укрпатент», не є уповноваженими органами в сфері захисту прав споживачів та захисту від недобросовісної конкуренції.

Більш того, цілком очевидним є те, що достовірність інформації наведеної у певному знаку для товарів і послуг, залежить в тому числі від способу та обставин його використання.

Водночас, досліджуючи правовідносини та обставини використання спірного знаку для товарів і послуг, суд вимушений констатувати неправильність визначення відповідачем особи, яка може нести відповідальність за вчинення дій, які складають склад правопорушення, передбаченого статтею 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції».

Так, відповідно до Інформаційного листа Антимонопольного комітету України «Про особливості застосування положень законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» від 18 грудня 2008 року № 689 - VI» від 17.02.2009 р. № 21-15/02-1244 наголошено, що поширення інформації, що вводить в оману, з огляду на положення частини другої статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», має оцінюватись в контексті «дій у конкуренції», тобто на момент поширення окресленої інформації відповідні суб'єкти господарювання мають перебувати у конкурентних відносинах.

Отже, для кваліфікації порушення за статтею 15-1 необхідно встановити, що поширення інформації, що вводить в оману, відбувалося в конкурентних відносинах, ці дії вплинули або можуть вплинути на наміри певних осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг відповідного суб'єкта господарювання.

Вказані висновки опосередковані безпосередньо змістом норми ст. 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», в якій визначено, що поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб'єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання.

Тобто, суб'єктом правопорушення, передбаченого статтею 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», може бути лише суб'єкт господарювання, який поширює недостовірну інформацію при пропонуванні до продажу (замовлення) товарів, робіт, послуг, які він виробляє, перепродує, виконує, надає.

В даному випадку, позивач не перебуває в конкурентних відносинах з учасниками ринку харчових продуктів, а поширення ліцензіатами за укладеними між позивачем та ними ліцензійними договорами відносно товарів, що виготовляються останніми, - знаку для товарів і послуг, за свідоцтвом на знак для товарів і послуг № 14981 від 28.02.2000 р., не може вплинути на наміри споживачів відповідних харчових продуктів щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг саме позивача, який не є ані виробником, ані продавцем відповідних харчових продуктів.

Отже, в даному випадку відповідачем безпідставно було прийнято оскаржуване рішення відносно позивача.

Так, з урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених судом обставин слід дійти висновку про відсутність правових підстав для покладення на позивача відповідальності за будь-які дії щодо поширення іншими суб'єктами господарювання відносно їх власних товарів інформації, яка може бути недостовірною, оскільки у разі встановлення відповідних обставин, відповідні суб'єкти господарювання мають нести персональну відповідальність, як особи, що безпосередньо перебувають в конкурентних відносинах.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, вони підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2014 р. № 103/02-р/к у справі № 87-02/07.14 «Про припинення порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу».

3. Стягнути з Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України (01601, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 50-Б; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Український науково-дослідний інститут харчування, біотехнології та фармації» (01042, місто Київ, вулиця Чигоріна, будинок 18; ) 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.03.2015 р.

Головуючий суддя В.С. Ломака

Судді М.Є. Літвінова

О.В. Марченко