КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р. Справа№ 910/25606/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Коротун О.М.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання - Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю

ОСОБА_3 - за довіреністю

ОСОБА_4 - за довіреністю

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2014 (дата підписання 04.04.2014)

у справі № 910/25606/13 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гринвич-Юг дистриб'юторська компанія»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

про стягнення боргу 7288,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гринвич-Юг дистриб'юторська компанія» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення 7288,61 грн. заборгованості, яка складається з 4755,87 грн. основного боргу, 111,80 грн. пені, 43,00 грн. 5 % річних, 2377,94 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.03.2014 у справі №910/25606/13 позов задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гринвич-Юг дистриб'юторська компанія» заборгованість за поставлений товар в розмірі 4 706,46 грн., пеню в розмірі 110,63 грн., штраф у розмірі 2353,23 грн., 5 % річних в розмірі 42,55 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1703,46 грн.; в решті частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Фізична особа-підприємць ОСОБА_5 звернулася до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2014 по справі №910/25606/13 частково та прийняти нове рішення.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що його не було повідомлено про час та місце розгляду справи, ухвали суду першої інстанції на адресу відповідача не направлялись, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості підтвердити здійснення оплати за поставлений товар.

В апеляційній скарзі скаржник також заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 у справі №910/25606/13 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Станік С.Р. поновлено Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2014 по справі №910/25606/13, апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 11.02.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 розгляд справи відкладено на 03.03.2015.

25.02.2015 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшла уточнена апеляційна скарга, в якій відповідач повідомив суд про сплату залишку боргу у розмірі 121,22 грн. на користь позивача, у зв'язку з чим просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2014 частково та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача пеню в розмірі 110,63 грн., 5 % річних в розмірі 42,55 грн.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2015 у зв'язку з перебуванням судді Власова Ю.Л. на лікарняному, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Коротун О.М., Станік С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2015 прийнято справу №910/25606/13 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2014 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Коротун О.М., Станік С.Р.

Представник позивача у судове засідання 03.03.2015 не з'явився. Поштова кореспонденція, надіслана за адресою позивача, вказаною у позовній заяві, а саме: 02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, повернулась із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до абз. першого п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на зазначене та враховуючи, що позивач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, явка позивача в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 03.03.2015 представник відповідача підтримав вимоги уточненої апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.01.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гринвич-Юг дистриб'юторська компанія» як продавцем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 як покупцем був укладений договір поставки №П63/12, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити за нього встановлену даним договором вартість.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що ціна на товари, що поставляються за даним договором, оговорюється і фіксується на кожну чергову поставку в специфікації або відвантажувальній накладній і рахунку-фактурі.

Відповідно до п. 6.2 договору оплата залишкової суми товару здійснюється покупцем не пізніше 7 днів з дати передачі товару покупцю.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у випадку прострочення розрахунків за продані товари покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі двох облікових ставок НБУ за кожний календарний день прострочення, крім того збитки від інфляції та 5 % річних, та у випадку затримки оплати більш ніж на 30 днів з моменту закінчення терміну, зазначеного у п. 6.2. договору, відповідач оплачує штраф у розмірі 50 % від несплаченої за договором суми.

Відповідно до п. 9.1. договору даний договір набирає силу з моменту його підписання сторонами і діє протягом одного року, а в частині зобов'язань - до повного їх виконання.

Як вказує позивач, на виконання умов договору він відвантажив відповідачу товар відповідно до видаткових накладних від 14.10.2013 №Б0000705 на суму 4396,67 грн. та від 14.10.2013 №Б0000709 на суму 309,79 грн.

Однак, відповідач у встановлений п. 6.2 договору строк, вартість поставленого товару на суму 4755,87 грн. не сплатив.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 4755,87 грн. основного боргу, 111,80 грн. пені, 43,00 грн. 5 % річних та 2377,94 грн. штрафу.

Суд першої інстанції визнав позовні вимоги обґрунтованими на суму 4 706,46 грн. основного боргу, 110,63 грн. пені, 2353,23 грн. штрафу та 5 % річних в розмірі 42,55 грн. При цьому, виходив з того, що відповідачу був поставлений товар на суму 4706,46 грн., а не на суму 4755,87 грн., як зазначив позивач, та з цієї суми відповідно здійснив перерахунок пені, штрафу та 5 % річних.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду в апеляційному порядку дійшла висновку, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, внаслідок чого неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» стороною, не повідомленою належним чином про місце засідання суду, про що йдеться у пункті 2 частини третьої статті 104 ГПК, слід вважати сторону, стосовно якої судом першої інстанції не дотримано вимог статті 64 ГПК.

Як вбачається із матеріалів справи, в позовній заяві позивач вказав адресу відповідача: АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.12.2013 порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 18.02.2014, зобов'язано позивача надати витяг (виписку) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців або довідку органів статистики про включення відповідача до реєстру. Ухвала про порушення провадження у справі була надіслана судом відповідачу за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.02.2014 розгляд справи відкладено на 06.03.2014, у зв'язку з неявкою представників сторін.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.03.2014 розгляд справи відкладено на 20.03.2014. В ухвалі господарського суду міста Києва від 06.03.2014 зазначено, що з наданого позивачем витягу на відповідача з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається інша адреса відповідача, ніж зазначена в позові, а саме: 01034, АДРЕСА_2, у зв'язку з чим суд ухвалив направити ухвалу за адресами: АДРЕСА_2 та на адресу за якою відповідачем отримувався товар - АДРЕСА_3.

Проте, вказана ухвала була направлена відповідачу за адресою: АДРЕСА_1, тобто не за адресою місцезнаходження відповідача, що підтверджується наявним в матеріалах справи конвертом з відміткою поштового відділення про повернення поштової кореспонденції «за закінченням строку зберігання». В той же час, в матеріалах справи відсутні докази направлення судом даної ухвали за адресами: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до п. 2 ч.3 ст. 104 ГПК України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Щодо розгляду спору по суті, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з положеннями статті 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вірно встановлено судом першої інстанції на виконання умов договору поставки № П63/12 від 17.01.2013 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 4706,46 грн., що підтверджується видатковими накладними від 14.10.2013 №Б0000705 на суму 4396,67 грн. та від 14.10.2013 №Б0000709 на суму 309,79 грн. Отримання товару відповідачем не заперечується.

Враховуючи умови п. 6.2 договору, відповідач зобов'язаний був сплатити вартість поставленого товару у розмірі 4706,46 грн. в строк до 21.10.2013 включно.

Однак, відповідач оплату товару у встановлений договором строк не здійснив, що відповідачем не заперечується.

Як вбачається з доданих відповідачем до апеляційної скарги копій платіжних доручень від 30.12.2013 № 922 на суму 2292,62 грн. та від 08.01.2014 № 924 на суму 2292,62 грн., відповідачем частково сплачено заборгованість за поставлений товар у загальному розмірі 4585,24 грн.

Колегія суддів приймає вказані додаткові докази, оскільки, як встановлено вище, відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції.

Судовою колегією встановлено, що основний борг на суму 2292,62 грн. згідно платіжного доручення № 922 від 30.12.2013 сплачений відповідачем в день звернення позивача з даним позовом до суду, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу на суму 2292,62 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Сплата відповідачем боргу згідно платіжного доручення від 08.01.2014 № 924 на суму 2292,62 грн. відбулась під час розгляду справи в суді першої інстанції до прийняття рішення, а тому провадження у справі в частині стягнення боргу на суму 2292,62 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Виходячи з того, що позивачем заявлено до стягнення 4755,87 грн. боргу, а матеріалами справи підтверджується поставка товару на суму 4706,46 грн., вимоги про стягнення з відповідача 49,41 грн. боргу (4755,87 грн. - 4706,46 грн. = 49,41 грн.) є безпідставними, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено в їх задоволенні.

Таким чином, судовою колегією встановлено, що на дату винесення рішення у даній справі у відповідача існував борг за поставлений товар в розмірі 121,22 грн. (4706,46 грн. - 4585,24 грн.), що відповідачем не спростовано, і тому ця сума боргу має бути стягнута з відповідача.

У пункті 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» роз'яснено, що частиною першою статті 104 ГПК не передбачено можливості скасування або зміни рішення у зв'язку із зміною стану розрахунків між сторонами (наприклад, зменшення або збільшення заборгованості), якщо така зміна сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду.

З огляду на зазначене, сплата відповідачем залишку боргу в розмірі 121,22 грн. згідно платіжного доручення № 80 від 20.02.2015, тобто після прийняття рішення місцевого господарського суду, має бути врахована при виконанні судового рішення.

У зв'язку з порушенням відповідачем строків оплати товару, позивач заявив також вимогу про стягнення з відповідача 111,80 грн. пені за період з 21.10.2013 по 26.12.2013, 43,00 грн. 5 % річних за період з 21.10.2013 по 26.12.2013 та 2377,94 грн. штрафу.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею), у відповідності до ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у випадку прострочення розрахунків за продані товари покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі двох облікових ставок НБУ за кожний календарний день прострочення, крім того збитки від інфляції та 5 % річних, та у випадку затримки оплати більш ніж на 30 днів з моменту закінчення терміну, зазначеного у п. 6.2. договору, відповідач оплачує штраф у розмірі 50 % від несплаченої за договором суми.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростований, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення пені, 5% річних та штрафу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 110,63 грн., штраф у розмірі 2353,23 грн. та 5 % річних в розмірі 42,55 грн.

Згідно з абз. першим п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7 порушення норм процесуального права, зазначені у пунктах 1-7 частини третьої статті 104 ГПК, є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, у тому числі й тоді, коли суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. У такому випадку апеляційний суд скасовує рішення місцевого господарського суду повністю і згідно з пунктом 2 статті 103 ГПК приймає нове рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2014 підлягає скасуванню згідно з п. 2 ч.3 ст. 104 ГПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про місце засідання суду.

Суд апеляційної інстанції приймає по справі нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2014 у справі № 910/25606/13 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2014 у справі № 910/25606/13 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гринвич-Юг дистриб'юторська компанія» (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, 5; код: 38327181) заборгованість за поставлений товар в розмірі 121,22 грн. (сто двадцять одна гривня 22 коп.), пеню в розмірі 110,63 грн. (сто десять гривень 63 коп.), штраф у розмірі 2353,23 грн. (дві тисячі триста п'ятдесят три гривні 23 коп.), 5 % річних в розмірі 42,55 грн. (сорок дві гривні 55 коп.) та судовий збір в розмірі 1161,44 грн. (одна тисяча сто шістдесят одна гривня 44 коп.).

Провадження у справі в частині стягнення 2292,62 грн. основного боргу припинити.

В решті позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гринвич-Юг дистриб'юторська компанія» (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, 5; код: 38327181) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) 296,82грн. (двісті дев'яносто шість гривень 82 коп.) судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/25606/13 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді О.М. Коротун

С.Р. Станік