РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015Справа №910/508/15-г
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до Публічного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Гарант-Авто» про стягнення 186 199,32 грн., за участю представників позивача - Андрієвської О.О., довіреність № б/н від 18.11.2014 року, відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення основної суми боргу у розмірі 142 567,46 грн., пені в розмірі 32 466,97 грн., 3% річних у розмірі 266,85 грн. у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань з виплати страхового відшкодування за генеральним договором добровільного страхування транспортних засобів №01 від 05.05.2009 року та 10 898,04 грн. збитків за юридичні послуги.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.01.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 28.01.2015 року.

30.01.2015 року позивачем через канцелярію суду надано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунку відповідача.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Проте, позивач не надав доказів в обгрунтування того, що невжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться у відповідача, утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду.

За таких обставин, в задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову судом відмовлено.

Представник відповідача в судове засідання 04.03.2015 року не з'явився, відзив на позов не надав, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 травня 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (страхувальник) та Відкритим акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Українська Страхова Компанія «Гарант-Авто» (страховик) було укладено договір добровільного страхування транспортних засобів №01 за умовами якого страховик зобов'язується, у разі настання страхового випадку, здійснити страхове відшкодування на умовах і в обсязі, передбачених цим договором, а страхувальник зобов'язується вчасно і в повному обсязі сплачувати страхові платежі і виконувати інші умови договору (п. 1.2. договору).

Страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане йому відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування страхувальнику. Скласти страховий акт протягом семи робочих днів після отримання усіх необхідних документів, у т.ч. калькуляції розміру збитку. При настанні страхового випадку виплатити страхове відшкодування страхувальнику у порядку та на умовах, що передбачені правилами страхування і цим договором страхування (п.6.1.2. - 6.1.4. договору).

Відповідно до п.7.6. договору встановлено, що протягом 15 робочих днів з дня отримання всіх необхідних документів та відомостей про обставини настання страхового випадку страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті та складає відповідний страховий акт. У разі прийняття рішення про виплату страхового відшкодування виплата здійснюється страхувальнику або авторизованій СТО офіційного дилера впродовж 15 робочих днів з дня складання страхового акту.

Поясненнями позивача, страховими актами №000019262 від 29.09.2014 року на суму 48 552,21 грн. (страховий поліс №19G-0372288), №000019111 від 29.09.2014 року на суму 84 446,74 грн. (страховий поліс №19G-0372189), №000019379 від 02.10.2014 року на суму 2 684,11 грн. (страховий поліс №19G-0350934), №000018873 від 02.10.2014 року на суму 931,60 грн. (страховий поліс №19G-0373289), №000018653 від 02.10.2014 року на суму 2 303,60 грн. (страховий поліс №19G-0355945), №000019452 від 03.10.2014 року на суму 3 649,20 грн. (страховий поліс №19G-0383233), які складені відповідачем та копії яких містяться в матеріалах справи, підтверджується факт отримання відповідачем всіх необхідних документів та відомостей про обставини настання страхових випадків та прийняття відповідачем рішень про виплату страхових відшкодувань на загальну суму 142 567,46 грн.

Відповідач у строк вказаний в договорі і на даний час страхові відшкодування позивачу не виплатив та має перед позивачем заборгованість у розмірі 142 567,46 грн.

Отже, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з виплати страхового відшкодування та має перед позивачем заборгованість у розмірі 142 567,46 грн.

Доказів виплати страхового відшкодування позивачу або авторизованій СТО офіційного дилера відповідно до п. 7.6. договору відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється

страховиком у межах страхової суми за договорами майнового

страхування і страхування відповідальності при настанні страхового

випадку.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за генеральним договором добровільного страхування транспортних засобів №01 від 05.05.2009 року у розмірі 142 567,46 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Згідно п. 6.1.6 договору при порушенні термінів виплати страхового відшкодування страховик зобов'язаний сплачувати страхувальнику пеню у розмірі 0,1% простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше ніж подвійна ставка НБУ, яка діяла в період, за який нарахована пеня.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

На підставі вищевикладених норм закону та умов договору, у зв'язку з порушенням відповідачем виконання зобов'язань з виплати страхового відшкодування у визначений договором строк позивачем нараховано 32 466,97 грн. пені.

Оскільки пеня не повинна перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня то позов підлягає задоволенню частково у розмірі 2 223,77 грн. за розрахунком суду, який здійснено відповідно до умов договору та вимог закону. В іншій частині позову про стягнення пені слід відмовити.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з цим, позов в частині стягнення 3 % річних у розмірі 266,85 грн. обґрунтований та підлягає задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Вимога позивача про стягнення збитків на юридичні послуги у розмірі 10 898,04 грн. задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Таким чином, юридичною підставою для усіх видів цивільно-правової чи господарсько-правової відповідальності є наявність певних умов, що у своїй сукупності утворюють склад цивільного (господарського) правопорушення. Необхідними умовами цивільно-правової та господарсько-правової відповідальності за загальним правилом є: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина правопорушника. Перші три елементи розглядаються як об'єктивні умови відповідальності, доведення наявності на яких покладається на кредитора. Четвертий складовий елемент правопорушення - вина є суб'єктивною умовою цивільно-правової відповідальності особи, яка порушила зобов'язання. Тому кредитор має довести не лише розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, але й сам факт порушення боржником його обов'язку та причинний зв'язок між цим порушення і шкодою. Навпаки, щоб звільнитись від відповідальності, боржник має довести відсутність своєї вини.

Позивач щодо наявності причинного зв'язку між невиконанням відповідачем зобов'язань та збитками позивача обґрунтовує тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" було змушено звернутись до ТОВ «Юридична фірма «Вернер» для отримання юридичних послуг.

Проте, віднесення до збитків витрат позивача, понесених на правове обслуговування, суперечить закону, зокрема, ст.ст. 22, 623 Цивільного кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру і факт їх наявності та розмір не знаходяться у необхідному зв'язку з порушеним правом цивільним.

Крім того, ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторонам відшкодовуються тільки понесені ними витрати на послуги адвоката.

До того ж, витрати на послуги з юридичного консультування, підготовки позовної заяви та представництва інтересів в суді представниками ТОВ «Юридична фірма «Вернер», які не є адвокатами, не відносяться і до складу судових витрат, оскільки ст. 44 Господарського процесуального кодексу України передбачає відшкодування сум в якості судових витрат, які були сплачені стороною за послуги лише адвоката, а не будь-якого представника сторони.

Отже, правові підстави для стягнення з відповідача збитків на юридичні послуги в розмірі 10 898,04 грн. відсутні, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Гарант-Авто» (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, код 16467237) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м. Київ, пр. П. Тичини, буд. 1-В; код 35571472) 142567 (сто сорок дві тисячі п'ятсот шістдесят сім) грн. 46 коп. основного боргу, 2 223 (дві тисячі двісті двадцять три) грн. 77 коп. пені, 266 (двісті шістдесят шість) грн. 85 коп. 3% річних та 2 901 (дві тисячі дев'ятсот одна) грн. 16 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 10.03.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна