КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Справа№ 910/216/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі: Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Повар О.М., представник за довіреністю б/н від 05.01.2015р.;

від відповідача: Конопка І.І., представник за довіреністю №1-131100/1462 від 05.02.2015р.;

від третьої особи: Чорноус А.Г., представник за довіреностями б/н від 20.10.2014р. та №1451 від 21.11.2013р.;

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит»

на ухвалу господарського суду міста Києва від 13.01.2015р.

у справі № 910/216/15-г (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Представництво «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн»

про розірвання договору № 0213/FA-05 від 02.06.2005р. та стягнення 112 406 981,00 грн., 150 531,00 євро, 1 619 130,00 російських рублів, 2892 340,00 дол США

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі-позивач, МАУ, Клієнт) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» (далі - відповідач, Банк ) про розірвання договору на розрахунково-касове обслуговування №0213/FA-05 від 02.06.2005 з наступним змінами та доповненнями; про стягнення 112 406 981,00 грн., 150 531,00 євро, 1 619 130,00 російських рублів та 2 892 340,00 дол. США.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. порушено провадження у справі № 910/216/15-г, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - Представництво «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн».

Разом з позовною заявою Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» подало заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій просило господарський суд накласти арешт на грошові кошти боржника - Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит», які знаходяться на його кореспондентському рахунку в Національному банку України у розмірі 112 406 981,00 грн., 150 531,00 євро, 1 619 130,00 російських рублів, 2 892 340,00 дол. США., що станом на 05.01.2015 за офіційним обмінним курсом Національного банку України загалом становить 161 400 816,40 грн.; заборонити Представництву «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» перераховувати кошти (надходження за системою взаєморозрахунків BSP Україна на підставі укладеного з Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» договору № 010-BSP/PS від 31.03.2006, з наступними змінами та доповненнями) на усі та будь-які рахунки Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», відкриті у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси і Кредит».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2015р. у справі №910/216/15-г заяву Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено. До вирішення спору для забезпечення позову місцевим господарським судом накладено арешт в межах суми позову у розмірі 112 406 981 (сто дванадцять мільйонів чотириста шість тисяч дев'ятсот вісімдесят одна) гривень 00 коп., 150 531 (сто п'ятдесят тисяч п'ятсот тридцять одна) євро, 1 619 130 (один мільйон шістсот дев'ятнадцять тисяч сто тридцять) російських рублів, 2 892 340 (два мільйони вісімсот дев'яносто дві тисячі триста сорок) доларів США, що загалом станом на 05.01.2015р. за офіційним обмінним курсом Національного банку України становить 161 400 816 (сто шістдесят один мільйон чотириста тисяч вісімсот шістнадцять) грн. 40 коп., на кошти , які належать Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси і Кредит» (м. Київ, вул. Артема, 60, ) та знаходяться на кореспондентському рахунку в Національному банку України, або будь-яких інших рахунках виявлених державним виконавцем під час виконання даної ухвали суду; заборонено Представництву «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» (м. Київ, ) перераховувати кошти (надходження за системою взаєморозрахунків BSP Україна на підставі укладеного з Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» договору № 010-BSP/PS від 31.03.2006, з наступними змінами та доповненнями) на усі та будь-які рахунки Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», відкриті у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси і Кредит».

Вживаючи заходи для забезпечення позову, про які просив позивач у справі, суд першої інстанції виходив з того, що способи забезпечення позову співвідносяться з предметом позову і спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, тоді як невжиття таких заходів може в подальшому утруднити чи зробити неможливим його виконання.

Не погоджуючись із мотивами , викладеними в ухвалі суду від 13.01.2015р. у справі №910/216/15-г, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси і Кредит» звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просило скасувати вказану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення його вимог.

У доводах апеляційного оскарження скаржник вказував, що судом першої інстанції при прийнятті ухвали неправильно застосовані норми процесуального та матеріального права .

Так, на думку апелянта, господарський суд не врахував, що при розірванні договору про розрахунково-касові операції поверненню підлягають власні кошти клієнта Банку, розміщені на рахунку, у той час як на кореспондентському рахунку Банку у НБУ знаходяться власні кошти Банку; До того ж частиною 3 статті 59 Закону України "Про банки та банківську діяльність" заборонено накладення арешту на кореспондентські рахунки банків у НБУ.

Апелянт також вважав, що встановлена судом заборона третій особі здійснювати перекази коштів на банківські рахунки Клієнта (МАУ) суперечить змісту ст. 66 ГПК України і не може утруднити імовірне виконання рішення суду при задоволенні ним вимоги про розірвання договору про розрахункове -касове обслуговування, тим більше тоді, коли майнові права на отримання грошових коштів від третьої особи передані Клієнтом у заставу Банку для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. У цьому зв'язку апелянт припускав, що істинним мотивом заборони третій особі перераховувати на рахунок МАУ у Банку кошти є намагання МАУ позбавити Банк можливості задовольнити свої вимоги за кредитним договором за рахунок заставлених МАУ майнових прав. На думку апелянта такі ж наслідки для Банку матиме і розірвання у судовому порядку договору про розрахунково-касове обслуговування з МАУ, відтак, вважав апелянт, вжиті господарським судом заходи по забезпеченню позову фактично тотожні задоволенню ним позову .

Також апелянт зазначав, що при прийнятті оскаржуваного ним процесуального акту щодо вжитих заходів забезпечення позову місцевим господарським судом порушені приписи ст.ст. 33, 66 Господарського процесуального кодексу України у частині обов'язкового підтвердження заявником обставин про вчинення божником дій, спрямованих на ухилення від виконання його зобов'язання.

Позивач не погоджувався з доводами апеляційної скарги і вважаючи, що оскаржувана ухвала була прийнята з дотриманням судом першої інстанції вимог процесуального законодавства, яким регулюються питання забезпечення позову, просив у задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до Довідки Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Суховий В.Г., судді: Мальченко А.О., Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2015р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» у справі №910/216/15-г прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Суховий В.Г., судді: Мальченко А.О., Жук Г.А. та призначено розгляд справи на 24.02.2015р.

12.02.2015р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

23.02.2015р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення по справі.

У зв'язку з перебуванням судді Сухового В.Г. на лікарняному, розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 року №09-52/228/15 відповідно до п. 3.1.13 п.3.1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/216/15-г.

Згідно проведеного повторного автоматизованого розподілу справи №910/216/15-г визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Чорна Л.В., Смірнова Л.Г.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. у відпустці, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015р. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.01.2015р. у справі №910/216/15-г до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Чорна Л.В. та призначено розгляд справи на 11.03.2015р.

24.02.2015р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2015р. у справі №910/216/15-г у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці, здійснено заміну у складі колегії суддів у даній справі на наступний: головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2015р. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.01.2015р. у справі №910/216/15-г до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Смірнова Л.Г.

У судове засідання 11.03.2015р. з'явились представники сторін та третьої особи.

11.03.2015р. у судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційного оскарження, просив суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.01.2015р. у справі №910/216/15-г, у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

11.03.2015р. у судовому засіданні представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт залишити без змін.При цьому позивач пояснив, що Банк тривалий час не виконує платіжні доручення позивача, не пояснюючи мотивів такого невиконання. Водночас, в силу умов п. 3.1.1. договору на розрахунково-касове обслуговування № 0213/FA-05 від 02.06.2005, відповідач вправі використовувати грошові кошти на рахунках позивача, гарантуючи при цьому право позивача безперешкодно розпоряджатися такими коштами. Небажання відповідача пояснювати причини невиконання платіжних доручень позивача на значні суми є, на думку позивача, свідченням використання відповідачем вказаних коштів у власних цілях та спробою приховати можливі втрати від неприбуткових операцій, в яких такі кошти були задіяні. Невиконання Банком зобов'язань по виконанню доручень клієнта, вказував позивач, підтверджує незадовільний фінансовий стан Банку та може свідчити про утруднення виконання рішення суду із стягнення залишків коштів на рахунках позивача у разі невжиття адекватних заходів до забезпечення позову. До того ж виконання імовірного рішення суду про стягнення з відповідача залишків коштів на рахунках позивача може бути ускладнено у зв'язку з виконанням третьою особою зобов'язань з перерахування отриманих нею від агентів, які є учасниками системи взаєморозрахунків BSP, коштів від продажу послуг позивача на рахунок останнього у Банку. За твердженням заявника, третя особа зобов'язувалася на регулярній основі перераховувати на рахунок Клієнта, відкритий Банком, кошти на підставі договору № 010-BSP/PS від 31.03.2006 з позивачем, що утруднить виконання рішення суду в частині розірвання договору та закриття рахунків позивача аналогічні. Письмові заперечення позивача приєднані до матеріалів апеляційного оскарження.

11.03.2015р. у судовому засіданні представник третьої особи просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників судового процесу, перевіривши матеріали оскарження ухвали, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

В силу приписів ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з позовної заяви, заявлені вимоги складалися з примусового розірвання договору на розрахункове -касове обслуговування з підстав тривалого та систематичного невиконання Банком платіжних розпоряджень Клієнта, поєднані з вимогою про застосування правових наслідків такого розірвання - повернення Клієнту залишку коштів, які обліковувалися на рахунках шляхом їх зарахування на вказаний Клієнтом рахунок.

У відповідності до абзацу третього пункту 1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011р « Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» ( із змінами, внесеними згідно з Постановами Вищого господарського суду N 2 ( v0002600-13) від 16.01.2013 N 6 ( v0006600-14 ) від 10.07.2014 )»У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника

щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших

учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення

позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий

захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі

задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення

господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав

та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного

судового процес.».

Обґрунтовуючи заяву про накладення арешту на кошти відповідача у межах розміру майнової вимоги до нього, заявник, серед іншого, посилався на те, що Банк не виконав платіжні доручення Клієнта , мотивів невиконання не пояснив і залишив без реагування листи позивача від 19.12.2014 р. та 30.12.2004 р.

Судова колегія, відхиляючи скаржника з приводу неправомірності ухвали господарського суду про вжиття заходів по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту в межах суми позову на кошти , які належать Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси і Кредит» та знаходяться на кореспондентському рахунку в Національному банку України та інших рахунках, виходить з наступного.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У відповідності до п. 7.1 Постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 16 "накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником".

Безготівкові кошти на рахунку власника такого рахунку являють собою обліковий запис, а сам банківський рахунок - одиницю обліку записів про грошові борги банку своєму клієнтові.

В силу цього до грошових коштів прирівнюються грошові вимоги по банківському рахунку.

Поряд з цим банк вправі використовувати грошові кошти, які обліковуються на рахунку свого клієнта, на свій розсуд, залишаючись зобов'язаним перед клієнтом у виконанні його розпоряджень при здійсненні розрахунково-касових операцій та гарантуючи повернення залишку грошових коштів при відмові клієнта від договору банківського рахунку або при його розірванні у судовому порядку.

Обмеження прав власника банківського рахунку можливе лише внаслідок арешту грошових коштів на його рахунку або зупинення операцій по рахунку у випадках , передбачених законом.

В силу специфічності цивільно-правової природи безготівкові грошові кошти не мають власника, а тому доводи апелянта з приводу неврахування місцевим господарським судом тієї обставини, що на рахунку клієнта зберігаються кошти клієнта, а арешт господарським судом наклав на власні кошти апелянта у НБУ, відхиляються судовою колегією як неспроможні та такі, що не відповідають природі безготівкових грошових коштів.

Арешт грошових коштів є по суті обмеженням власника рахунку у його праві вимоги до банку про видачу ( виплату) коштів у межах встановленої судом і наявної суми , облікованої на рахунку.

Доводи апелянта з посиланням на частину 3 статті 59 Закону України "Про банки та банківську діяльність", якою встановлено заборону на накладення арешту на кореспондентські рахунки банків у НБУ, підлягають відхиленню судом апеляційної інстанції, оскільки наведеною нормою не заборонено судам арештовувати кошти, які обліковуються на таких рахунках.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову пленум Вищого господарського суду України вважав підтверджену доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини , відповідно до правових позицій пленуму ВГСУ, може свідчити, зокрема, вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги .

Обґрунтовуючи необхідність арешту коштів Банку, місцевий господарський суд послався на документально підтверджені доводи позивача про те, що Банк не виконав платіжні доручення Клієнта, мотивів невиконання не пояснив і залишив без реагування листи позивача від 19.12.2014 р. та 30.12.2004р.

Вказані доводи не могли бути заперечені на стадії досудового призначення справи до розгляду, а тому Банк був правомірно віднесений судом першої інстанції до складу осіб, які ухиляються від виконання зобов'язання після пред'явлення їм вимог.

Доводи апелянта, пов'язані із неправомірністю встановленої господарським судом заборони третій особі здійснювати нею грошові зобов'язання по перерахуванню коштів на банківський рахунок позивача, підлягають відхиленню судовою колегією, адже однією з вимог позову є вимога, пов'язана з відмовою від послуг Банку, що не можливе у випадку наявності грошових коштів на банківському рахунку.

Судова колегія погоджується з доводами позивача, що надходження на банківський рахунок регулярних платежів за системою надходжень ВSP Україна унеможливлює фактичне виконання судового рішення про виплату залишку коштів позивачу, або перерахування його на інші рахунки в інших фінансових установах, і закриття рахунку, а відтак, судове рішення стає таким, що не може бути виконане.

Доводи апелянта з приводу того, що заявник при поданні позову та заяви про його забезпечення мав намір ухилитися від виконання зобов'язань перед Банком за договором застави судова колегія вважає неспроможними, адже за загальним імперативним правилом ,викладеним у ч. 1 ст. 1075 ЦК України, клієнт вправі у будь-який час розірвати договір банківського рахунку і відмовитися від послуг банку.

До того ж, судова колега враховує заперечення позивача на апеляційну скаргу, у яких він повідомляє про наявність судового провадження між ним та Банком по господарському спору у справі № 910/1085/15-г, у межах якої суд першої інстанції ухвалою від 22.01.2015 р. заборонив Банку вчиняти дії, пов'язані із зверненням стягнення на майно ,у тому числі майнові права та грошові кошти МАУ.

За встановлених обставин судова колегія дійшла до висновку, що при прийнятті місцевим господарським судом оскаржуваного процесуального акту про вжиття заходів по забезпеченню позову у даній справі суд першої інстанції дотримався приписів норм матеріального та процесуального права, а вжиті ним заходи відповідали критеріям адекватності, розумності та забезпечуваності фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову, при врахуванні судом інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, для скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції та для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» підстави відсутні.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта (відповідача).

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 66, 67, 99, 101, 103-105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» на ухвалу господарського суду міста Києва від 13.01.2015р. у справі №910/216/15-г залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 13.01.2015р. у справі №910/216/15-г - без змін.

2.Матеріали справи №910/216/15-г повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

Л.Г. Смірнова