КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2015 р. Справа№ 910/20568/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі

судового засідання: Грабовському Д.А.

за участі представників сторін:

позивач Кузьмік Д.В. - дов. від 25.12.2014 № 239

відповідач Прокопенко Т.Ю. дов. від 06.10.2014 б/н

третя особи-1 не з'явився, про день, час та місце розгляду

справи повідомлений належним чином;

третя особи-2 не з'явився, про день, час та місце розгляду

справи повідомлений належним чином;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги

ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі

Уповноваженої особи Фонду гарантування

вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової

адміністрації

на рішення Господарського суду м.Києва від 20.11.2014

у справі № 910/20568/14 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі

Уповноваженої особи Фонду гарантування

вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової

адміністрації

до відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Арбімаркет"

третя особа -1, яка не

заявляє самостійних вимог

на предмет спору на

стороні відповідача ТОВ "Компанія з управління активами

"ІТТ- Менеджмент"

третя особа -2, яка не

заявляє самостійних вимог

на предмет спору на

стороні позивача Петров Олексій Олегович

про визнання договорів нікчемними

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ "Комерційний банк" Актив-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича, звернувся до Господарського суду з позовом до відповідача ТОВ "Арбімаркет" про визнання нікчемними Договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні №1/07.08.2014 від 07.08.2014 та Договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 08.08.2014, які укладені між позивачем та відповідачем, а також про зобов'язання відповідача повернути позивачу оригінали Кредитного договору №39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 та Договору іпотеки від 07.12.2014, укладені з Петровим О.Є. та Петровим О.О.

Позовні вимоги мотивовані невідповідністю оскаржуваних Договорів вимогам п.п. 1, 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відтак, посилаючись на ч.ч. 4, 5 ст. 38 вищевказаного закону, ч. 2 ст. 215, ст. 216, ч. 2 ст. 548 ЦК України, ПАТ "Комерційний банк" Актив-Банк" просив позовні вимоги задовольнити, визнати нікчемними вищезазначені Договори та зобов'язати вчинити певні дії.

20.11.2014 позивачем було подано Заяву про збільшення розміру позовних вимог. Відповідно до вказаної Заяви позивач просив місцевий господарський суд:

- визнати Договір №1/07.08.2014 про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 07.08.2014, укладений між ПАТ "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" та ТОВ"Фінансова компанія "АРБІМАРКЕТ" нікчемним та недійсним;

- визнати Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.08.2014, укладений між ПАТ "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" та ТОВ "Фінансова компанія "АРБІМАРКЕТ" нікчемним та недійсним;

- зобов'язати ТОВ "Фінансова компанія "АРБІМАРКЕТ" повернути ПАТ "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" оригінали Кредитного договору №39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 та Договору іпотеки від 07.12.2014, укладені з Петровим О.Є. та Петровим О.О.

Подана позивачем Заява про збільшення розміру позовних вимог господарським судом не була прийнята до розгляду, оскільки, за оцінкою суду, в Заяві йдеться про збільшення розміру немайнових позовних вимог (про визнання нікчемними та недійснимм спірних правочинів) та фактично йдеться про подання іншого позову (з іншого предмету та інших підстав).

Відповідач, в свою чергу, проти позовних вимог заперечував, вказуючи на те, що оскаржувані Договори жодним чином не суперечать вимогам чинного законодавства та зазначав, що Банк не відмовлявся від власних майнових вимог, як про те стверджував позивач, а здійснив відчуження права вимоги з оплатою покупцем вартості відступленого права вимоги, відчуження майнових вимог Банк здійснив за ринковими (звичайними) цінами та відповідачем оплачена вартість права вимоги за Договором відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні №1/07.08.2014 від 07.08.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2014 на підставі ст. 27 ГПК України було залучено до участі у даній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ "Компанія з управлінням активами "ІТТ-Менеджмент" та Петрова Олексія Олеговича в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 №910/20568/14 у позовних вимогах відмовлено повністю, як необгрунтованих на Законі.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив Рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 №910/20568/14 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідач у своїх Запереченнях на апеляційну скаргу від 02.02.2015 просив суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 №910/20568/14 без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ухвалою КАГС від 22.12.2014 № 910/20568/14 порушено апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено судове засідання (колегія суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л.).

За Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 18.02.2015, враховуючи перебування судді Куксова В.В. у черговій відпустці, для розгляду даної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Авдеєва П.В., Яковлєва М.Л.

Ухвалою КАГС від 18.02.2015 № 910/20568/14 прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження колегії суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Авдеєва П.В., Яковлєва М.Л..

02.02.2015 через канцелярію КАГС від третьої особи - 1 надійшло Клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі за наявними матеріалами справи.

В останнє судове засідання від 04.03.2014 представники третьої особи-1 та третьої особи -2 не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про належне повідомлення третьої особи - 1 та третьої особи - 2 свідчать залучені до матеріалів справи зворотні поштові повідомлення № 09-33/8376/15, № 09-33/7990/15.

Враховуючи, що присутні представники позивача та відповідача не заперечували проти продовження розгляду апеляційної скарги у відсутності представників третьої особи - 1 та третьої особи-2, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду справи по суті за наявними матеріалами.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем укладений Договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні №1/07.08.2014 від 07.08.2014 та Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 08.08.2014.

Відповідно до названого Договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні №1/07.08.2014 від 07.08.2014 позивач як Первісний кредитор за плату відступає, а відповідач як Новий кредитор набуває права грошових вимог Первісного кредитора за наступним Кредитним договором, судовими рішеннями та договорами, що забезпечують зобов'язання боржника за Кредитним договором, а саме:

1. Кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007, з усіма наступними змінами та доповненнями, що укладений між Первісним кредитором та Петровим Олександром Євгеновичем (Боржник);

2. Договором поруки №39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 між Первісним кредитором та Петровим Олексієм Олеговичем;

3. Договором іпотеки між Первісним кредитором та Петровим Олексієм Олеговичем від 07.12.2007, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О., внесено в реєстр за № 674, згідно якого в іпотеку Первісному кредитору передано чотирьохкімнатну квартиру, жилою площею 82,20 кв.м., загальною площею 139,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 24, квартира 382.

Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 08.08.2014 є похідним від Договору відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні №1/07.08.2014 від 07.08.2014, і укладений внаслідок відступлення прав вимоги за основним зобов'язанням - Кредитним договором №39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007.

Як встановлено судом першої інстанції, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладу фізичних осіб прийнято Рішення від 02.09.2014 №79 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "АКТИВ-БАНК", згідно з яким з 03.09.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк". Тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "Актив-Банк" запроваджено строком на 3 місяці на період з 03.09.2014 по 03.12.2014. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "АКТИВ-БАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Шевченка Олександра Володимировича.

Відповідно до частини другої ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з п.п. 1,3, ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Як зазначено у п.п. 1, 2, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст.ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст.ст. 512-515 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Таким чином, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого попередній кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права та сплачує вартість відступленого права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, оскаржений Договір відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні №1/07.08.2014 від 07.08.2014, який укладений між позивачем та відповідачем є оплатним і в ньому передбачений обов'язок нового кредитора (відповідача) надати попередньому кредитору (позивачу) майнову компенсацію замість отриманого права вимоги.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Місцевим господарським судом також встановлено, що відповідачем оплачена вартість права вимоги за Договором відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні №1/07.08.2014 від 07.08.2014.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та Струковою Вітою Дмитрівною укладений Договір поруки від 07.08.2014, за умовами якого Струкова В.Д. зобов'язалася перед позивачем, як поручитель нести солідарну відповідальність за виконання відповідачем зобов'язання за Договором відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні №1/07.08.2014 від 07.08.2014, за яким відступлені права вимоги за Кредитним договором №39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007, а саме сплатити позивачу вартість відступленого права вимоги в сумі 1 285 834,00 грн. (п. 1.1, ст. 3 п. 3.1.1 Договору поруки).

Матеріалами справи підтверджено, що кошти за Договором поруки на виконання зобов'язання відповідача за Договором відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні №1/07.08.2014 від 07.08.2014 в сумі 1 285 834 грн. були сплачені Струковою В.Д. як поручителем 20.08.2014, що підтверджується банківською випискою по рахунку Струкової В.Д. та повідомленням позивача від 21.08.2014.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що укладення Договору відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні №1/07.08.2014 від 07.08.2014, та Договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 08.08.2014 не може розцінюватися, як відмова позивача від власних майнових вимог, в зв'язку з тим, що кошти, які визначені у п. 2.1 спірного Договору в сумі 1 285 838 грн. зараховані на користь Первісного кредитора.

Отже, спірний Договір спрямований на настання реальних для сторін договору наслідків, а саме для первісного кредитора - отримання грошових коштів в сумі 1 285 838 грн. за відступлену вимогу, для нового кредитора - отримання права грошових вимог за Кредитними договорами.

Позивач за Договором відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні №1/07.08.2014 від 07.08.2014 здійснив продаж на користь відповідача права вимоги заборгованості Петрова Олександра Євгеновича за Кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 у розмірі 2 448 172,49 грн. за ціною, що складає 1 285 834,00 грн.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Як зазначено у пункті 2.14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" звичайними є ціни, які за подібних обставин зазвичай сплачувалися за аналогічне майно у відповідний момент часу у відповідному регіоні. Доведення рівня таких цін покладається на особу, яка заявила вимогу про відшкодування вартості майна.

Поняття "звичайних" цін наведено в Податковому кодексі України. Відповідно до п. 14.1.71 Податкового кодексу звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Якщо під час здійснення операції обов'язковим є проведення оцінки, вартість об'єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. У цьому Законі майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" суб'єктами оціночної діяльності є суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень.

Відповідно до "Звіту про оцінку права грошової вимоги за кредитним договором", складеним суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "МІРФІЛ" (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №12428/11, виданого Фондом державного майна України 06.09.2011), ринкова вартість права грошової вимоги за Кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 до Петрова Олександра Євгеновича станом на 01.09.2014 складає 1 151 000 гривень.

При визначенні ринкової вартості права грошової вимоги експертом були прийняті до уваги фактичні обставини, пов'язані із стягненням заборгованості позивачем із боржника Петрова О.Є. в судовому порядку, виконанням судового рішення, майновим станом боржника, кредитоспроможністю боржника, тобто наявності у боржника передумов для проведення кредитної операції і його спроможність повернути борг у повному обсязі та в обумовлені Договором строки.

Господарським судом визначено та підтверджено матеріалами справи, що заборгованість Петрова О.Є. за Кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 є простроченою з 2010 року.

Києво-Святошинським районним судом Київської області прийнято рішення від 01.11.2010 про стягнення з Петрова О.Є. заборгованості за Кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 в розмірі 5 104 781,06 грн.

25.11.2011 щодо боржника Петрова О.Є. відділом примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській області було відкрито виконавче провадження.

06.03.2012 була укладена мирова угода на стадії виконання судового рішення, яка затверджена ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області, прийнятою від 06.04.2012.

Петров О.Є. свої зобов'язання за мировою угодою не виконував.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23.12.2013 було зобов'язано Петрова О.Є. виконати умови мирової угоди від 06.04.2013 та сплатити на користь позивача суму 3 144 184,49 грн.

Відповідно до Глави 2 Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 25.01.2012 № 23, банк з метою формування резерву за активами здійснює оцінку ризиків таких активів, починаючи з дати визнання їх в обліку до дати припинення такого визнання. Банк з метою розрахунку резервів класифікує активи за такими категоріями якості: I (найвища) - немає ризику або ризик є мінімальним; II - помірний ризик; III - значний ризик; IV - високий ризик; V (найнижча) - реалізований ризик. Заборгованість за активами/наданими фінансовими зобов'язаннями, віднесеними до V категорії, є безнадійною. Банк самостійно встановлює порядок визначення показника ризику активу в межах діапазонів, визначених для відповідних категорій якості активів, у тому числі з урахуванням кредитної історії боржника, а також іншої інформації, що забезпечує об'єктивну оцінку подій та обставин, які можуть свідчити про наявність ризиків погашення боргу боржником із перевищенням строків, передбачених умовами договору, або невиконанням договірних умов. Банк класифікує не вище V категорії якості актив, за яким більше ніж 50 відсотків боргу прострочено понад 90 днів.

Враховуючи наведене, місцевим господарським судом встановлено, що заборгованість Петрова О.Є. за Кредитним договором №39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 тривалий час класифікується позивачем як проблема з найнижчим (реалізованим) ризиком та є такою, що є безнадійною. З огляду на це, немає жодних підстав вважати, що вартість права вимоги за Кредитним договором дорівнює номінальній вартості заборгованості (2 448 172,49 грн.).

Суд першої інстанції визнав, що надані відповідачем докази на підтвердження того, що вартість відступленого права вимоги відповідає ринковій вартості (звичайним цінам) є належними та достатніми для встановлення обставин у даній справі і вирішення спору. Позивач, в свою чергу, не надав суду жодних доказів на спростування Звіту про оцінку, наданого відповідачем, або суперечливості даних зазначених у цьому Звіті.

Відповідно до ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як зазначено у Постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Місцевий господарський суд цілком вірно зазначив, що в даному випадку відсутні підстави для визнання Договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні № 1/07.08.2014 від 07.08.2014 та Договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 08.08.2014 нікчемними, оскільки відсутні підстави, передбачені ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з якими спеціальний Закон пов'язує нікчемність правочинів неплатоспроможного банку.

За оцінкою колегії суддів, враховуючи вищенаведенні приписи чинного законодавства та встановленні обставини справи, господарський суд, дійшов правомірного висновку про відсутність у даному випадку обставин, з якими спеціальний закон пов'язує нікчемність правочинів.

При апеляційному оскарженні Рішення, як і у суді першої інстанції, позивач повторював свої ствердження про те, що оскаржувані Договори не відповідають вимогам п.п. 1, 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Відтак, скаржник, посилаючись на ч.ч. 4, 5 ст. 38 вищевказаного закону, ч. 2 ст. 215, ст. 216, ч. 2 ст. 548 ЦК України просив свої позовні вимоги задовольнити, визнати нікчемними вищезазначені Договори. При цьому, позивач наголошував і на тому, що вартість переданого права грошових вимог за Договором №39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 є значно заниженою та не відповідає ринковим цінам.

18.02.2015 через канцелярію КАГС надійшло Клопотання позивача про призначення судової експертизи з питань:

- Яка реальна вартість відступлених прав вимоги за Договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 07.08.2014 року ?

- Чи відповідає вартість відступлених прав вимоги за Договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 07.08.2014 року звичайним цінам ? Якщо ні, на скільки вартість відступлених прав вимоги за Договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 07.08.2014 року відрізняється від звичайних цін (у відсотковому виразі) ?

За результатами розгляду названого Клопотання позивача про призначення у справі судової економічної експертизи колегія суддів ухвалила відмовити у його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, і згідно з ч.1 ст. 41 КПК України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (пункт 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" № 4 від 23.03.2012).

З матеріалів справи слідує, що відповідачем надані необхідні належні та допустимі докази на підтвердження того, що вартість права вимоги, що відчужена за оспорюваним Договором, відповідає ринковій вартості (звичайним цінам), зокрема, Звіт про оцінку права грошової вимоги за кредитним договором, з датою оцінки 07.08.2014, складений суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "Мірфіл". Позивач, в свою чергу, суду першої інстанції не надав жодних доказів на спростування Звіту про оцінку, наданого відповідачем, або суперечливості даних, зазначених у Звіті.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вказаного Клопотання про призначення судової економічної експертизи, враховуючи, що наявні матеріали справи достатні для повного та об'єктивного розгляду справи.

18.02.2015 через канцелярію КАГС позивачем подано Клопотання про приєднання до матеріалів господарської справи копію Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості майнових прав за Кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007, який складено на замовлення скаржника ТОВ "Незалежна експертна компанія "Правий берег", дата підписання якого 17.02.2015.

Колегія суддів, розглянувши вказане Клопотання вважає за можливе задовольнити його та приєднати до матеріалів справи названий Звіт. Але при цьому колегією суддів було визначено, що цей Звіт не може відігравати роль доказу при апеляційному перегляді даної справи, оскільки Звіт було виготовлено після прийняття судового рішення у даній справі. (Протокол судового засідання від 04.03.2015)

Відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК ( 1798-12 ) покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. (Наведена правова позиція викладена у пункті 9 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України").

Суд першої інстанції, приймаючи Рішення, наголосив на тому, що надані відповідачем докази на підтвердження того, що вартість відступленого права вимоги відповідає ринковій вартості (звичайним цінам), є належними та достатніми для встановлення обставин у справі і вирішення спору. Позивач, в свою чергу, суду першої інстанції не надав жодних доказів на спростування Звіту про оцінку, наданого відповідачем, або суперечливості даних зазначених у цьому Звіті.

Відповідач, як у своїх письмових поясненнях, так і усних ствердженнях під час судових засідань у суді апеляційної інстанції проти доводів скаржника заперечував, вказуючи на те, що оскаржувані Договори жодним чином не суперечать вимогам чинного законодавства. ТОВ "Арбімаркет" звертало увагу на те, що Банк не відмовлявся від власних майнових вимог, а здійснив відчуження права вимоги з оплатою покупцем вартості відступленого права вимоги, відчуження майнових вимог Банк здійснив за ринковими (звичайними) цінами, що підтверджено належними та допуститми доказами, відповідачем, в свою чергу, оплачена вартість права вимоги за Договором відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні №1/07.08.2014 від 07.08.2014.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача порушеного права чи інтересу внаслідок укладання відповідачем вищезазначених Договорів, до того ж, заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на обов'язки боржника, які виникають з Іпотечного договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача ПАТ "Комерційний банк" Актив-Банк" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального Кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 № 910/20568/14 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2015 № 910/20568/14 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2015 № 910/20568/14 бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/20568/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді П.В. Авдеєв

М.Л. Яковлєв