ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2015 р. Справа № 19/94

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

за участю представників сторін:

стягувача - Шавбовта О.Г.

боржника - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" (вх.№942П/3) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 27.01.15 у справі №19/94 за заявою Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" м.Київ про поновлення пропущеного строку з виконання наказу та видачу дублікату наказу від 06.08.2010 року по справі № 19/94

за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря", м. Кобеляки

про стягнення 9 979 288,38 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 27.01.2015 року по справі №19/94 (суддя Безрук Т.М.) поновлено строк для пред'явлення до виконання та видано дублікат наказу господарського суду Полтавської області від 06.08.2010 року по справі №19/94 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" 9440494,35 грн. боргу за кредитом, 50000,00 грн. заборгованості зі сплати комісії, 194,01 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, 364071,58 грн. пені несвоєчасне погашення боргу за кредитом.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зоря" з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилося, звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи при її прийнятті, просить скасувати ухвалу господарського суду та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" про видачу дублікату наказу господарського суду Полтавської області від 06.08.2010 року по справі №19/94 та поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання - відмовити в повному обсязі.

У апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання, оскільки ПАТ "Родовід Банк" не зазначило, жодної з причини, що можуть бути визнані поважними для відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання.

Боржник вважає, що ПАТ "Родовід Банк" втратило право на примусове виконання наказу, оскільки заявником не наведено обставин, які реально перешкоджали реалізувати своє право на пред'явлення наказу для примусового виконання протягом встановленого строку; стягувач звернувся із заявою про видачу дубліката наказу після закінчення строку для його пред'явлення до виконання не відновивши цей строк.

Стягувач вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, прийнятою відповідно до норм чинного законодавства, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві зазначив, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що наказ був втрачений, та строк для пред'явлення наказу до виконання пропущено з поважних причин, оскільки стягувач не знав про втрату наказу.

Представник боржника в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, не з'явлення представника боржника не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали встановила, що 22.07.2010 р. господарським судом Полтавської області по справі № 19/94 прийнято рішення про стягнення з ТОВ "Зоря" на користь ПАТ "Родовід Банк" 9440494,35 грн. боргу за кредитом, 50000,00 грн. заборгованості зі сплати комісії, 194,01 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, 364071,58 грн. пені несвоєчасне погашення боргу за кредитом з розстроченням виконання рішення терміном на три роки; та про стягнення з ТОВ "Зоря" на користь ПАТ "Родовід Банк" 25500,00 грн. витрат з оплати державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Дане рішення сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили.

06.08.2010р на примусове виконання рішення видано відповідні накази №19/94, зі строком дії до 7.08.2013р.(а.с.13)., з розстрочкою виконання рішення терміном на три роки, накази неодноразово направлялися для примусового виконання.

29.04.2013р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Полтавській області прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 19/94 від 06.08.2010 р. про стягнення з ТОВ "Зоря" на користь ПАТ "Родовід Банк" 9440494,35 грн. боргу за кредитом, 50000,00 грн. заборгованості зі сплати комісії, 194,01 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, 364071,58 грн. пені (ВП 37753522) на підставі п.8 ч. 1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки в пред'явленому на виконання виконавчому документі зазначено, що боржнику надана розстрочка виконання рішення терміном на три роки зі сплатою присуджених сум рівними частинами помісячно до 28 числа кожного місяця, однак конкретно не зазначено суму, яка підлягає стягненню за один місяць. Визначити самостійно розмір щомісячної сплати державний виконавець не має можливості. Крім того, відсутня інформація, який розмір заборгованості по рішенню суду на момент пред'явлення виконавчого документа до виконання, оскільки довідка про розмір заборгованості датована 26.12.2012, а заява про примусове виконання подана 22.04.2013. Постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження була надіслана на адресу ПАТ "Родовід Банк" рекомендованим листом за вих. № 4160 від 30.04.2013р.

30.07.2013р. стягувач подав до відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Полтавській області заяву за вих. № 27-11.2.1.-б.б/356 про прийняття до виконання наказу господарського суду №19/94 від 06.08.2010р. про стягнення з ТОВ "Зоря" на користь ПАТ "Родовід Банк" залишку несплаченої заборгованості по кредиту у сумі 4234759,94 грн., з посиланням на те, що до даної заяви ним додано оригінал відповідного наказу (додаток №2 до заяви). Дана заява здана безпосередньо до канцелярії виконавчої служби, про що свідчить вхідна відмітка на заяві.

02.08.2013 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Полтавській області прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 19/94 від 06.08.2010 р. про стягнення з ТОВ "Зоря" на користь ПАТ "Родовід Банк" 25500,00 грн. витрат з оплати державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (ВП 39139395) на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавчий документ пред'явлено не за підвідомчістю виконання рішення.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про виконавче провадження" на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції в області покладається виконання рішень, за якими сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Згідно виконавчого документу стягненню підлягає 25736,00 грн.

Як свідчить матеріали справи, стягувач посилався на те, що ним за заявою від 30.07.2013р. до виконавчої служби здавався наказ про стягнення 9440494,35 грн. боргу за кредитом, 50000,00 грн. заборгованості зі сплати комісії, 194,01 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, 364071,58 грн. пені, з посиланням на те, що вказаний наказ та наказ на стягнення 25500,00 грн. державного мита і 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу виготовлені на одному аркуші, тому подавалися одночасно за однією заявою.

УДВС ГУЮ у Полтавській області довідкою від 06.01.2015р. за №17 повідомив про те, що до Відділу до заяви стягувача від 30.07.2013р. додано наказ №19/94 від 06.08.2010 про стягнення 25500 грн. витрат з оплати державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, який і був повернутий.

04.09.2013р. ВДВС Кобеляцького РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу №19/94 від 06.08.2010р. про стягнення 25500грн. витрат державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

29.10.2013р. ВДВС Кобеляцького РУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу № 19/94 від 06.08.2010р. про стягнення 25500 грн. витрат з оплати державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки боржник добровільно сплатив борг. Оригінал даного наказу повернуто до господарського суду як виконаний.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що 16.07.2014р. та 03.10.2014р. стягувачем направлялися запити до ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області про хід виконавчого провадження з виконання наказу про стягнення 9440494,35 грн. боргу за кредитом, 50000,00 грн. заборгованості зі сплати комісії, 194,01 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, 364071,58 грн. пені.

04.11.2014р. ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області листом за № 11493 відповів про повернення вказаного наказу (ВП № 37753522) без виконання на підставі ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" разом з виконавчим документом 13.05.2013р., з посиланням на те, що повторно виконавчий документ до відділу не пред'являвся.

10.11.2014р. стягувач направив скаргу на дії державного виконавця державних виконавців ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області в частині у порушення законодавчо визначених строків відкриття виконавчого провадження з виконання наказу про стягнення 9440494,35 грн. боргу за кредитом, 50000,00 грн. заборгованості зі сплати комісії, 194,01 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, 364071,58 грн. пені .

21.11.2014р листом за №11954 ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області повідомив, що вказаний наказ до Відділу на виконання не надходив.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що зазначені обставини стали підставою для звернення стягувача до суду з заявою про поновлення пропущеного строку з виконання наказу від 06.08.2010 року по справі №19/94 про стягнення з ТОВ "Зоря" на користь ПАТ "Родовід Банк" 9440494,35грн. боргу за кредитом, 50000,00 грн заборгованості зі сплати комісії, 194,01 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, 364071,58 грн. пені несвоєчасне погашення боргу за кредитом та про видачу дублікату даного наказу, з посиланням на те, що 30.07.2013 року банком повторно направлено заяву про примусове виконання рішення господарського суду Полтавської області на підставі наказу №19/94 від 06.08.2010р. про стягнення заборгованості за кредитом до УДВС ГУЮ у Полтавській області разом з оригіналом наказу, оскільки строк розстрочки виконання рішення сплинув 27.07.2013р. Дану заяву отримано УДВС ГУЮ у Полтавській області від 31.07.2013р. що підтверджується відтиском вхідного штемпелю на даній заяві виконавчою службою.

Стягувач зазначив, що про втрату наказу дізнався лише 25.11.2014р. з листа ВДВС за №11954, оскільки наказ господарського суду Полтавської області № 19/94 від 06.08.2010 з ТОВ "Зоря" на користь ПАТ "Родовід Банк" 9440494,35 грн. боргу за кредитом, 50000,00 грн. заборгованості зі сплати комісії, 194,01 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, 364071,58 грн. пені несвоєчасне погашення боргу за кредитом та про видачу дублікату даного наказу на адресу стягувача не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановлено законом процесуального строку поважєною і відновити пропущений строк, крім передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.119 ГПК України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено.

Відповідно до ст.120 ГПК України у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання. До заяви про видачу дубліката наказу мають бути додані при втраті наказу стягувачем - довідка державного виконавця чи органу зв'язку про втрату наказу, довідка стягувача, підписана керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що наказ втрачено і до виконання не пред'явлено.

Як свідчать матеріали справи, до заяви стягувачем додано довідку про втрату наказу та про те, що наказ з Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Полтавській області не надходив (втрачений) і до виконання повторно не пред'явлений (а.с. 41).

Судом першої інстанції встановлено, що строк пред'явлення наказу від 06.08.2010р. по справі №19/94 встановлений до 07.08.2013 року, стягувач не знав про втрату наказу, та був упевнений в тому, що наказ знаходиться на примусовому виконанні у виконавчій службі, про втрату наказу стягувач дізнався після отримання листів Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Полтавській області від 04.11.2014р, та від 21.11.2014р. після чого стягувач звернувся до суду з заявою від 03.12.2014р. про відновлення строку та видачу дублікату цього наказу, тобто строк пред'явлення наказу до виконання був пропущений з поважних причин.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що наказ втрачений, строк на пред'явлення наказу до виконання пропущено заявником з поважних причин та видав дублікат наказу і поновив строк пред'явлення наказу до виконання.

Отже, наказ був втрачений і до виконання не пред'явлений, що підтверджується довідкою стягувача №18.1-11-б./572 від 03.12.2014 року та заявою УДВС ГУЮ у Полтавській області за №17 від 06. 01.2015р. (а.с.41, 69-70), тобто на даний час рішення суду в цій частині є невиконаним.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, не своєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Тривале невиконання рішення без вагомих на те мотивів, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому, таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання боржника на те, що стягувач втратив право на примусове виконання наказу, оскільки заявником не наведено обставин, які реально перешкоджали реалізувати своє право на пред'явлення наказу для примусового виконання протягом встановленого строку - безпідставне, оскільки факт втрати наказу підтверджено належними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання боржника на те, що стягувач звернувся із заявою про видачу дубліката наказу після закінчення строку для його пред'явлення до виконання не відновивши цей строк, оскільки строк для пред'явлення наказу до виконання був судом поновлений.

Отже, суд першої інстанції правомірно задовольнив заяву Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" про поновлення строку пред'явлення наказу до виконання та видачу дублікату наказу.

Таким чином, висновки викладені в ухвалі господарського суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи, а мотиви боржника не можуть бути підставою для її скасування, керуючись ст.ст. 119, 120, 101-105 ГПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 27.01.15 у справі №19/94 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції: Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 25.02.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.