номер провадження справи 32/165/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2015 Справа № 905/2620/14-908/6348/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАНДЕМ-2002" (36009, м. Полтава, вул. Кондратенко, буд. 6-А)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа Агро" (83086, м. Донецьк, вул. Кобозева, 12)

про стягнення 89848,24 грн.

Суддя Н.А. Колодій

Представники

Від позивача: Гриценко І.Г., довіреність № 14/11/1 від 14.11.2014 р.

Від відповідача: не з'явився

Розпорядженням Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ" визначено, що розгляд господарських справ підсудних господарському суду Донецької області здійснюються господарським судом Запорізької області.

До господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАНДЕМ-2002" з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа Агро" про стягнення 89848,24 грн., які складаються з 86499,00 грн. основного боргу, 608,95 грн. -3 % річних та 2740,29 грн. пені за неналежне виконання умов договору.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 р., протоколом автоматичного розподілу копії матеріалів № 905/2620/14 передано на розгляд судді Колодій Н.А.. та присвоєно справі № 905/2620/14-908/6348/14.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.01.2015 р. прийняті подані матеріали до розгляду, порушено провадження у справі № 905/2620/14-908/6348/14, присвоєно справі номер провадження 32/165/14 з призначенням судового засідання на 22.01.2015 р.

Ухвала направлялась на адресу сторін в установленому законом порядку.

Ухвалою суду від 22.01.2015 р., у зв'язку з неявкою представника відповідача, розгляд справи було відкладено на 25.02.2015 р.

Представник позивача в судове засідання 25.02.2015 р. підтримав позовні вимоги та обґрунтовує ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.193, Господарського кодексу України та умовами договору поставки № 23/10/3 від 23.10.2013 р.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, представник відповідача в судове засідання за викликом не з'явився, правом надати відзив на позов не скористався. Згідно п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України. За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Суд належним чином повідомив відповідача про час та місце судового засідання шляхом розміщення інформації про час і місце судового засідання розміщено на сторінці суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет, про що свідчать відповідні витяги які містяться в матеріалах справи.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, проте не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду позовної заяви по суті в судовому засіданні 25.02.2015 року за відсутності представника відповідача.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне розглянути справу по-суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

У засіданні суду 25.02.2015 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАНДЕМ-2002" (постачальник, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Константа Агро" (покупець, відповідач по справі) було укладено Договір поставки № 23/10/3 (далі за текстом договір).

За умовами п. 1.1. Договору позивач зобов'язався передати у власність відповідача холін хлорид 60% (далі товар), а відповідач зобов'язався прийняти товар і оплатити його на умовах передбачених цим договором.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Сторонами договору поставки є постачальник і покупець, які здійснюють підприємницьку діяльність.

Предметом (об'єктом) договору поставки є товар, призначений для підприємницької діяльності або інших цілей, не пов'язаних з особистим та іншим споживанням Зокрема, це продукція, призначена для виробничого споживання (обладнання, матеріали тощо).

Договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як і будь-який інший консенсуальний договір, він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо істотних умов. Цей договір є двостороннім, бо права та відповідні обов'язки виникають для обох сторін договору. Оплатний характер цього договору полягає в тому, що одержану від постачальника продукцію покупець оплачує за погодженими цінами.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 2.1. договору сторони узгодили, що найменування товару, його кількість, ціна товару за одиницю і позиціях вказуються у видаткових накладних позивача на товар та додаткових угодах до договору - специфікаціях.

Згідно до специфікації до договору від 23.10.2013 р. сторони узгодили, що позивач передає холін хлорид 60% в кількості 5 тон, сума поставки становить 86499 грн., порядок оплати здійснюється в порядку 100% оплати вартості даної партії товару протягом 14 банківських днів з дати поставки конкретної партії товару; строк поставки: з 25 по 26 жовтня 2013 р.; датою поставки вважається дата фактичного одержання товару відповідачем відповідно до підписаної сторонами видаткової накладної позивача й відміток відповідача про одержання товару у товарно-транспортній накладній.

Позивач поставив відповідачу товар відповідно до договору, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № Т-00002194 від 25.10.2013 р. (на суму 86499 грн.) та довіреністю на отримання матеріальних цінностей № 38/10 від 23.10.2013 р. (копії містяться в матеріалах справи).

Зазначена видаткова накладна та довіреність узгоджені сторонами та підтверджує факт прийняття відповідачем товару без жодних зауважень та претензій, про що свідчать підписи та печатки сторін на вказаних документах.

Позивач на виконання умов Договору, виставило відповідачу для оплати рахунок-фактуру № Т 00000721 від 24.10.2013 р. на суму 86499 грн.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті товару не виконав, внаслідок цього у нього виникла заборгованість в сумі 86499 грн., що підтверджується матеріалами справи.

У зв'язку з цим, позивач на адресу відповідача направляв претензію ( вих. № 40/1 від 10.02.2014 р.) з вимогою погасити заборгованість.

Суд вважає, що відповідач необґрунтовано залишив без задоволення вимогу позивача про оплату заборгованості за договором.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ст. 33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав доказів належного виконання умов договору та не спростував доводи позивача.

Таким чином, вимога позивача про стягнення 86499,00 грн. основного боргу за договором є обґрунтованою, підтверджена належними доказами, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також, позивач звернувся до відповідача з вимогою про стягнення 608,95 грн. - 3% річних.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, суд вважає його правомірним та обґрунтованим, тому з відповідача підлягають стягненню 608,95 грн. - 3% річних.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 2740,29 грн. пені за неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 8.3.договору передбачено, що у разі прострочення здійснення плати за партію товарів, що поставляється відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої у момент нарахування пені, від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення.

Судом перевірено правильність нарахування пені та встановлено, що розрахунок позивачем виконано не вірно. Згідно проведеного перерахунку суми пені в судовому засіданні судом встановлено, що сума пені, яка підлягає стягненню складає 2711,09 грн. В решті вимог щодо стягнення пені слід відмовити, як необґрунтовано заявлених.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги доведеними, заснованими на законі, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом частково.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати, в частині задоволених вимог, слід покласти на відповідача, поскільки спір доведений до суду з його вини.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАНДЕМ-2002" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа Агро" про стягнення 89848,24 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа Агро" (83086, м. Донецьк, вул. Кобозева, 12, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАНДЕМ-2002" (36009, м. Полтава, вул. Кондратенко, буд. 6-А, ) 86499 (вісімдесят шість тисяч чотириста дев'яносто дев'ять) грн. 00 коп. основного боргу, 608 (шістсот вісім) грн. 95 коп. - 3 % річних, 2711 (дві тисячі сімсот одинадцять) грн. 09 коп. пені та 1826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн. 40 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В решті позову відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України "10" березня 2015 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.