КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2015 р. Справа№ 910/18183/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явився.

від відповідача: не з'явився

розглянувши в відкритому судовому засідання матеріали апеляційної скарги Науково-впроваджувального підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні медичні технології» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2014 року у справі № 910/18183/14 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Державної установи «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології Національної академії медичних наук України»

до Науково-впроваджувального підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні медичні технології»

про стягнення 96 970,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2014 року по справі № 910/18183/14 позов задоволено частково:

Стягнуто з Науково-впроваджувального підприємства - ТОВ «Сучасні медичні технології» на користь Державної установи «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології Національної академії медичних наук України» 84 550 (вісімдесят чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят) грн. 54 коп. заборгованості з орендної плати, 4 075 (чотири тисячі сімдесят п'ять) грн. 52 коп. пені за час прострочення внесення орендної плати, 3 766 (три тисячі сімсот шістдесят шість) грн. 79 коп. заборгованості з комунальних платежів, 143 (сто сорок три) грн. 32 коп. заборгованості з орендної плати за землю.

В іншій частині позову відмовити повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Науково-впроваджувальне підприємство - ТОВ «Сучасні медичні технології» звернулось до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2014 року у справі № 910/18183/14, а саме абзац (пункт) другий рішення викласти в наступній редакції: «Стягнути з Науково-впроваджувального підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні медичні технології» на користь Державної установи «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології Національної академії медичних наук України» 13 333 (тринадцять тисяч триста тридцять три) грн. 89 коп. заборгованості з орендної плати, 847 (вісімсот сорок сім) грн. 30 коп. пені за час прострочення внесення орендної плати, 191 (сто дев'яносто одна) грн. 85 коп. заборгованості з комунальних платежів, 998 (дев'ятсот дев'яносто вісім) грн. 60 коп. заборгованості з орендної плати за землю.», вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2014 року у справі № 910/18183/14 залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 84 550,54 грн. заборгованості з орендної плати, 4 075,52 грн. пені за час прострочення внесення орендної плати, 3 766,79 грн. заборгованості з комунальних платежів, 143,32 грн. заборгованості з орендної плати за землю та 1 850,72 грн. судового збору незаконним та таким, що підлягає зміні з підстав неповного з'ясування судом всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду, викладених у рішення, обставинам справи, порушення та неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2014 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 21.01.2015.

21.01.2015 від представника відповідача надійшла заява про долучення додаткових доказів, а саме: листа ГУ МВС України у місті Києві від 12.12.2014 вих № 2/3-107.8 вх.

У судове засідання 21.01.2015 представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 розгляд справи відкладено на 11.02.2015.

Представник позивача 05.02.2015 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 продовжено строк розгляду справи, розгляд справи відкладено на 25.02.2015 у зв'язку з неявкою представника позивача.

У судове засідання 25.02.2015 представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву в якості орендодавця та Науково-впроваджувальним підприємством - Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасні медичні технології» в якості орендаря 30.03.2004 р. було укладено договір оренди № 553 нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі - Договір).

За умовами п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, площею 198,9 кв.м (майно площею 62,07 кв.м передається на умовах подобової оренди, але не більше 15 діб за календарний місяць), розміщене за адресою: м. Київ, вул. Мануїльського (після перейменування вулиці - Платона Майбороди), 8, на 2 поверсі будівлі корпусу акушерських клінік, що знаходиться на балансі Інституту педіатрії, акушерства та гінекології АМН України з метою надання медичних послуг.

30.03.2004 представниками сторін складено та підписано акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна.

01.11.2004 у зв'язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної академії наук України» від 29.06.2004 р. за № 1911-ІУ шляхом підписання між Державною Установою «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології Національної Академії медичних наук України» та Науково-впроваджувальним підприємством - Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасні медичні технології» додаткової угоди № 1 до Договору оренди нерухомого майна № 553 від 30.03.2004 р. договір було викладено в новій редакції внаслідок підписання додаткової угоди № 1 від 01.11.2004 р.

У зв'язку з укладенням додаткової угоди № 1 від 01.11.2004 р. у Договорі оренди нерухомого майна № 553 від 30.03.2004 р. було змінено орендодавця - Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву на Державну Установу «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології Національної Академії медичних наук України», до якого перейшли всі права та обов'язки орендодавця, в тому числі ті, які виникли до укладення додаткової угоди.

Відповідно до п. 10.1 Договору останній укладено строком на 11 місяців, що діє з 30.03.2004 р. до 28.02.2005 р.

У подальшому додатковими угодами № 2 від 01.03.2005 р., № 4 від 16.01.2006 р., № 8 від 26.11.2007 р., № 9 від 20.10.2008 р., № 10 від 01.04.2009 р., № 11 від 25.09.2011 р. сторонами продовжувався строк дії Договору № 553.

Додатковою угодою № 11 від 25.09.2011 р. термін дії Договору пролонговано з 01.11.2011 р. по 29.09.2014 р.

Крім того, додатковою угодою № 11 від 25.09.2011 р. п. 1.1 Договору викладено в наступній редакції: «Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно площею 189,3 кв.м, розміщене на 2-му поверсі корпусу акушерських клінік за адресою: 04050, м. Київ, вул. Мануїльського (П.Майбороди), 8, що знаходиться на балансі Державної Установи «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології Національної Академії медичних наук України». Майно передається в оренду з метою: здійснення наукової діяльності - 101,35 кв.м, надання медичних послуг - 87,95 кв.м, та не може використовуватись за іншим призначенням».

Позов мотивовано тим, що у зв'язку з неналежним виконанням орендарем обов'язку по сплаті орендних платежів у відповідача утворилась заборгованість: 18 924,60 грн. за липень 2013 року, по 20 944,45 грн. за серпень, вересень і жовтень 2013 року, 3 490,74 грн. за листопад 2013 р., а також щодо належної оплати комунальних платежів (по 1 189,51 грн. за липень, серпень, вересень і жовтень 2013 року і 198,26 грн. за листопад 2013 року) та оренди землі із розрахунку по 859,90 грн. за липень, серпень, вересень і жовтень 2013 року і 143,32 грн. за листопад 2013 року.

Спірні правовідносини регулюються положеннями Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна», з урахуванням положень Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу».

Даний Договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань, а саме: майново-господарських зобов'язань згідно зі ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України та, виходячи з приписів ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Положеннями ст. 773 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

До обов'язків орендаря за договором № 553 віднесено, серед іншого, обов'язок цільового використання орендованого майна, своєчасної і повної оплати належних платежів (п. 5.1.1, п. 5.1.2 Договору).

У п. 3.2 Договору сторони погодили, що орендна плата перераховується орендарем до 20 числа місяця, наступного за звітним таким чином: 100 % орендної плати перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2013 р. у справі № 910/17391/13 за позовом Державної установи «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології Академії медичних наук України» до Науково-впроваджувального підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні медичні технології» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Академічна клініка» про розірвання договорів було задоволено позовні вимоги та розірвано укладені сторонами договори оренди № 553 від 30.03.2004 р. та № 11 від 28.03.2011 р.

Мотиви задоволення позову ґрунтувалися на встановлених судом порушеннях відповідачем положень договорів оренди та норм законодавства України щодо необхідності використання орендованого майна за призначенням (п.п. 5.1.1 договору, ст. 773 Цивільного кодексу України) та неправомірної передачі орендованого майна в суборенду без згоди орендодавця (п. 6.4 договору № 553, ч. 1 ст. 774 Цивільного кодексу та ст. 22 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Так, рішенням від 04.11.2013 р. у справі № 910/17391/13 судом було встановлено, що відповідач передав орендоване приміщення в суборенду Товариству з обмеженою відповідальністю «Академічна клініка» за відсутності згоди на те позивача, а також використовував приміщення не за цільовим призначенням.

Враховуючи, що наведені обставини встановлені судовим рішенням у спорі між тими ж сторонами, що й у спорі в справі № 910/18183/14, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені обставини є такими, що не потребують доказування.

Отже, фактичне використання відповідачем приміщення площею 101,35 кв.м. для наукової діяльності не за цільовим призначенням (фактично - для розміщення приватного закладу охорони здоров'я, послуги в якому надавало Товариство з обмеженою відповідальністю «Академічна клініка») слугувало позивачу підставою для перерахунку орендної плати за більшою відсотковою ставкою починаючи з липня 2013 року відповідно до Методики розрахунку орендної плати, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 та згідно з наказом Державної установи «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології Академії медичних наук України» від 29.07.2013 р. № 47.

Викладеними обставинами спростовуються заперечення відповідача стосовно невірного визначення розміру орендної плати за ставкою 20 %, а не 3 % від вартості орендованого майна.

Крім того, суд першої інстанції правомірно відхилив заперечення відповідача щодо невірного визначення позивачем дати фактичного припинення використання орендарем спірних приміщень, що, за твердженням останнього мало місце 05.08.2013 р., а не 04.11.2013 р. Так, обґрунтованою і такою, що відповідає дійсності є посилання відповідача на те, що акт приймання-передачі приміщень від 04.11.2013 р. був підписаний не уповноваженою особою, а саме: Попадюком Ігоря Михайловича в якості керівника Науково-впроваджувального підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні медичні технології», який насправді був звільнений від займаної посади директора 30.04.2013 р., що підтверджується відповідним протоколом загальних зборів учасників товариства та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (копії в матеріалах справи). Проте, на думку суду, дана обставина не може слугувати підставою вважати доведеними твердження про припинення користування відповідачем спірними приміщеннями з 05.08.2013 р., оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження такого факту суду подано не було, а наявні в матеріалах справи документи вказують на певні обставини суперечності у позиції сторін щодо виконання правочинів найму приміщень (лист відповідача № 053-ВД від 16.07.2014 р., лист прокуратури Шевченківського району м. Києва № 73-550-13 від 09.08.2013 р., довідка Слідчого відділу Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві № 59/40655 від 08.09.2014 р.).

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи фактичних даних, якими стверджуються обставини припинення користування відповідачем орендованих у позивача приміщень за Договором № 553 саме з 05.08.2013 р., при вирішенні заявленого спору суд вважає правомірною визначену позивачем дату припинення нарахування відповідачу орендної плати - 04.11.2013 р., оскільки вона співвідноситься з датою винесення рішення суду у справі № 910/17391/13, яким був розірваний договір № 553.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наведеного вбачається, що позовні вимоги в частині стягнення 85 248,69 грн. заборгованості з орендної плати є законними та обґрунтованими, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованості з орендної плати слід вважати обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню із розрахунку 18 924,60 грн. за липень 2013 року, 20 944,45 грн. за серпень, 20 944,45 грн. за вересень, 20 944,45 грн. за жовтень та 2 792,59 грн. за листопад 2013 року (за чотири дні по 04.11.2013 р. включно, а не за п'ять днів як невірно розрахував позивач).

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Положеннями п 3.6 Договору сторони погодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

У п. 1 ч. 2 ст. 257 Цивільного кодексу України встановлено спеціальну позовну давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) в один рік.

Дослідивши доводи позивача щодо застосування до відповідача штрафних санкцій у формі пені в сумі 4 372,17 грн. станом на 01.04.2014 р., колегія суддів зазначає, що позивачем було пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення пені за період прострочення виконання обов'язку з перерахування орендної плати за липень 2013 року, який закінчився 21.08.2014 р., тоді як за рештою місяців такий строк дотримано.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наявність в матеріалах справи заяви відповідача про застосування строків позовної давності, позовні вимоги про стягнення пені за порушення перерахування орендної плати за липень 2013 року підлягають частковому задоволенню з огляду на необхідність застосування строків позовної давності до них на 7 днів, адже позовна заява була подана до суду 28.08.2014 р. Приймаючи до уваги положення вказаного договору, а також норми діючого законодавства, перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог про стягнення пені.

Крім того, необхідність часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення пені обумовлена тим, що позивачем не було дотримано приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, де встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З урахуванням наведеного, відповідно до арифметично правильного розрахунку нарахування пені є правомірним на суму боргу з врахуванням податку на додану вартість за липень 2013 року - з 21.08.2013 р. по 18.0.2014 р., за серпень 2013 року - з 21.09.2013 р. по 21.03.2014 р., за вересень 2013 року - з 21.10.2013 р. по 20.04.2014 р., за жовтень 2013 року - з 21.11.2013 р. по 21.05.2014 р., за листопад 2013 року - з 21.12.2013 р. по 20.06.2014 р., що відповідно до розрахунку суму складає 5 659,54 грн.

Враховуючи положення ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, з яких слідує відсутність у суду повноважень виходити за межі позовних вимог за відсутності на те клопотання заінтересованої сторони, стягненню з відповідача підлягають 4 075,52 грн. пені, що розраховується відповідно до вихідних даних позивача, а саме: суми і періоду прострочення та з огляду на застосування наслідків пропуску строків позовної давності й приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Крім того, 01.03.2005 р. між сторонами було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, згідно з яким Науково-впроваджувальне підприємство - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні медичні технології» прийняло на себе зобов'язання оплачувати, серед іншого, комунальні платежі та орендну плату за землю пропорційно до розміру орендованих приміщень.

З аналізу умов вказаного договору від 01.03.2005 р. слідує, що правовідносини сторін за ним є похідними від правовідносин, що виникли з договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.03.2004 р. № 553 з урахуванням подальших змін і доповнень.

Пунктом п. 2.2.3 договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю встановлено обов'язок орендодавця не пізніше 10 числа місяця, настінного за звітним місяцем, вносити на рахунок балансоутримувача будівлі або організації, що обслуговує будівлю, за технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної плащі приміщення, що орендується, на ремонт відповідно до відновної вартості такого приміщення, за комунальні послуги, а також плату за оренду землі.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 3 582,92 грн. заборгованості з орендної плати за землю (по 859,90 грн. за період з липня по жовтень 2013 року включно та 143,32 грн. за листопад 2013 року) та 3 766,79 грн. (по 1 189,51 грн. за період з липня 2013 року по жовтень 2013 року включно і 198,26 грн. за листопад 2013 року).

Дослідивши матеріали справи, враховуючи строки користування орендованим майном та відсутність доказів належного виконання зобов'язань за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення комунальних платежів та орендної плати за землю є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні медичні технології» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2014 року по справі № 910/18183/14 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/18183/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко