РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2015Справа №925/2195/14

За позовомПриватного підприємства "Галеас"
доПублічного акціонерного товариства "Електромонтаж"
простягнення 45 719,40 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Прохнюк Л.П. - представник за довіреністю;
від відповідача:Мацієвський О.М. - представник за довіреністю;
Помукчинський І.В. - голова правління;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Галеас" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства "Електромонтаж", найменування якого, як встановлено судом у відповідності до вимог Закону України "Про акціонерні товариства" та на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 28.04.2011 р., що оформлене протоколом №04/2011 (статут відповідача) було змінено на Публічне акціонерне товариство "Електромонтаж" та просило стягнути на користь Приватного підприємства "Патріот В" 38 946,00 грн. основного боргу та 6 773,40 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 28.11.2014 р. порушено провадження по справі №925/2195/14, розгляд справи призначено на 11.12.2014 р.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 11.12.2014 р. справу №925/2195/14 направлено за територіальною підсудністю до господарського суду м. Києва.

Згідно автоматизованої системи документообігу господарського суду м. Києва справу №925/2195/14 передано для розгляду судді Підченко Ю.О.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.12.2014 р. прийнято справу №925/2195/14 до свого провадження та призначено її до розгляду на 30.01.2015 р.

Ухвалою суду від 30.01.2015 р. відкладено розгляд справи на 06.02.2015 р.

Ухвалою суду від 06.02.2015 р. продовжено строк вирішення спору до 06.03.2015 р. та відкладено розгляд справи на 06.03.2015 р.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №38/ф від 01.02.2011 р. (надалі - Договір) в частині здійснення своєчасної оплати за надані послуги по охороні об'єкта (території Закритого акціонерного товариства "Електрмонтаж"), що розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Хоменка, 7.

23.01.2015 р. до господарського суду м. Києва від Приватного підприємства "Галеас" надійшла заява про збільшення позовних вимог, в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої заявник, окрім заявлених вимог до відповідача в частині стягнення основного боргу та пені, просить також стягнути інфляційні втрати у розмірі 8 502,14 грн. та 3% річних у розмірі 3 761,84 грн.

У пункті 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 р. передбачено, що передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Водночас, враховуючи той факт, що Приватним підприємством "Галеас" у позовній заяві вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних заявлено не було, господарський суд відмовляє у прийнятті до розгляду вказаної вище заяви.

Відповідач у відзиві на позовну заяву №20 від 02.06.2015 р. просив застосувати позовну давність до всіх вимог позивача та відмовити у повному обсязі у задоволенні вимог Приватного підприємства "Галеас".

При цьому, судом враховано, що окрему заяву №14 від 30.01.2015 р. про застосування строків позовної давності відповідачем було подано ще 30.01.2015 р.

05.03.2015 р. представником відповідача через загальний відділ суду було подано клопотання про призначення судової почеркознавчо-технічної експертизи.

Клопотання про призначення почеркознавчо-технічної експертизи обґрунтоване тим, що в акті звірки взаємних розрахунків, який підписаний позивачем 12.03.2012 р., а відповідачем 14.03.2012 р., підпис від імені Голови Правління Помукчинського Ігоря Володимировича зроблений невідомою особою, а відтиск печатки Публічного акціонерного товариства "Електромонтаж" є підробленим, а тому проведення такої експертизи є необхідним для встановлення вказаних фактів.

Розглянувши вказане клопотання суд дійшов до висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов'язаний всебічно, повно та об'єктивно досліджувати обставини справи, для вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Так, відповідно до приписів ст. ст. 41, 42 Господарського процесуального кодексу України призначення експертизи на вимогу учасників процесу не є обов'язком суду, а є його правом; висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за загальними правилами, встановленими статтею 43 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/2651 від 27.11.2006 р. "Про деякі питання призначення судових експертиз", п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за Договором №38/ф від 01.02.2011 р. згідно якого первинними документами, які підтверджують факт надання позивачем послуг та які відповідно породжують у відповідача обов'язок оплатити вартість таких послуг є рахунок та акт виконаних робіт.

При цьому, відповідачем заявляється клопотання про призначення почеркознавчо-технічної експертизи підпису Голови правління та печатки Публічного акціонерного товариства "Електромонтаж" проставлених на акті звірки взаємних розрахунків, з приводу якого суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Як зазначено у постанові Вищого господарського суду України від 14.04.2014 р. у справі №908/3427/13, відповідно до приписів чинного законодавства акт звірки є документом, за яким підприємства звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами (договором, розрахунками, тощо). Відповідно акт звірки не може використовуватись як письмова форма визнання боргу. Первинні документи повинні містити дату здійснення господарської операції, суму платежу або суму на яку проведено залік, інші реквізити. Саме такі первинні документи, а не складені на їх підставі акти звірки взаємних розрахунків, виступають належними доказами у підтвердження проведення тієї чи іншої господарської операції, здійснення тих чи інших дій, виконання цивільних прав та обов'язків.

Враховуючи викладене, суд не вбачає за необхідне призначати почеркознавчо-технічну експертизу. При цьому, матеріали справи містять достатні докази (в тому числі первинні документи) на підставі яких можливо встановити факт надання позивачем послуг та наявність у відповідача обов'язку зі сплати таких послуг.

В ході проведення судового засідання 06.03.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, в той час як відповідач просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засіданні 06.03.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, 01.02.2011 р. між Приватним підприємством "Галеас" (Виконавець) та Закритим акціонерним товариством "Електромонтаж" (Замовник) укладено Договір, відповідно до п. 1.1 якого Замовник передає, а Виконавець приймає під охорону (об'єкт) територію Закритого акціонерного товариства "Електромонтаж", що розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Хоменка, 7, який зазнаний у дислокації об'єктів (додаток №1).

Згідно з п. 3.1 Договору оплата за послуги охорони за цим договором визначається та узгоджується Протоколом погодження договірної ціни (додаток №2), що є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що оплата здійснюється щомісячно, шляхом передплати суми відповідно до визначених у Протоколі тарифів до 10 числа поточного місяця, в якому здійснюються заходи охорони або протягом 10 діб з моменту отримання рахунку та з врахуванням кількості фактично відпрацьованих годин понад норми згідно акту виконаних робіт охорони, що узгоджується сторонами, в безготівкову вигляді шляхом перерахування Замовником відповідної суми на розрахунковий рахунок Виконавця. Оплата за дані послуги згідно з цим договором здійснюється у національній валюті України та із врахуванням рівня росту інфляції.

У пункті 8.1 Договору передбачено, що останній укладається терміном з 01.02.2011 р. по 01.01.2012 р. і набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками. Якщо за 15 діб до закінчення терміну дії договору ні одна із сторін не вимагатиме його припинення або переукладення, то він залишається в силі на попередніх умовах і на той же термін, і так само кожного наступного разу.

Додатком №1 від 01.02.2011 р. до Договору (Дислокація об'єктів, які передаються під охорону) погоджено найменування об'єкта - територія Закритого акціонерного товариства "Електромонтаж", та його місцезнаходження - м. Черкаси, вул. Хоменка, 7, кількість охоронників - 1.

У додатку №2 від 01.02.2011 р. до Договору (Протокол погодження договірної ціни) сторони досягли домовленості, що вартість послуг згідно Договору на охорону від 01.02.2011 р. за місяць становить 8 491,00 грн., разом з ПДВ.

Таким чином, за своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм ст.ст. 901-907 Цивільного кодексу України.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

Як слідує з матеріалів справи, за період з лютого по листопад 2011 р. відповідачу були надані послуги по охороні об'єкта, території Закритого акціонерного товариства "Електромонтаж", розташованого за адресою: м. Черкаси, вул. Хоменка, 7, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): №ОУ-0000094 від 24.02.2011 р. на суму 8 491,00 грн., №ОУ-0000105 від 25.03.2011 р. на суму 8 491,00 грн., №ОУ-0000156 від 25.04.2011 р. на суму 8 491,00 грн., №ОУ-0000209 від 25.05.2011 р. на суму 8 491,00 грн., №ОУ-0000259 від 27.06.2011 р. на суму 8 491,00 грн., №ОУ-0000310 від 25.07.2011 р. на суму 8 491,00 грн., №ОУ-0000358 від 25.08.2011 р. на суму 8 491,00 грн., №ОУ-0000404 від 26.09.2011 р. на суму 8 491,00 грн., №ОУ-0000451 від 26.10.2011 р. на суму 8 491,00 грн., №ОУ-0000496 від 25.11.2011 р. на суму 8 491,00 грн.

Таким чином, враховуючи вище наведене, а також приймаючи до уваги відсутність заперечень з боку Публічного акціонерного товариства "Електромонтаж" щодо наданих позивачем послуг, господарський суд дійшов висновку щодо належного виконання Приватним підприємством "Гелеас" взятих на себе за Договором зобов'язань.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Як вже зазначалось, за умовами Договору визначено наступний порядок проведення оплати - щомісячно, шляхом передплати суми відповідно до визначених у Протоколі тарифів до 10 числа поточного місяця, в якому здійснюються заходи охорони або протягом 10 діб з моменту отримання рахунку та з врахуванням кількості фактично відпрацьованих годин понад норми згідно акту виконаних робіт охорони, що узгоджується сторонами, в безготівкову вигляді шляхом перерахування Замовником відповідної суми на розрахунковий рахунок Виконавця. Оплата за дані послуги згідно з цим договором здійснюється у національній валюті України та із врахуванням рівня росту інфляції.

Відтак, з огляду на умови Договору щодо обсягів та терміну оплати наданих послуг, суд дійшов висновку, що строк оплати останніх за вказаним правочином, настав.

Проте, як вбачається з матеріалів справи відповідач свої зобов'язання, зокрема, в частині проведення своєчасної оплати наданих позивачем послуг виконав частково, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 38 946,00 грн.

Крім того, як зазначив позивач у позовній заяві останнє погашення заборгованості відповідачем відбулось 16.11.2011 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вказувалось вище, Публічне акціонерне товариство "Електромонтаж" у відзиві №20 від 02.06.2015 р. просило застосувати позовну давність до всіх вимог позивача.

Відповідно до ст. 257 вказаного Кодексу України встановлений загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), у три роки.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 5 ст. 261 вказаного Кодексу України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

У відповідності до п.п. 4.4.1 п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 р. у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема належати: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Частиною 5 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Виходячи з умов Договору, зокрема, п. 3.2 контрагентами визначено два альтернативних способів проведення оплати:

- передоплата (відповідно до визначених у протоколі тарифів), або

- 10 діб з моменту отримання рахунку та з врахуванням кількості фактично відпрацьованих годин понад норми згідно акту виконаних робіт охорони, що узгоджується сторонами, в безготівкову вигляді шляхом перерахування Замовником відповідної суми на розрахунковий рахунок Виконавця.

Тобто, за умовами Договору у випадку відсутності здійсненої відповідачем передоплати, останній, згідно актів виконаних робіт, зобов'язаний оплатити вартість наданих послуг протягом 10 діб.

При цьому, суд зауважує, що відсутність виставлених позивачем відповідачу рахунків не звільняє останнього від обов'язку розрахуватись з Приватним підприємством "Галеас" за надані за Договором послуги.

Наразі, судом вже зазначалось, що між сторонами було підписано наступні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг): №ОУ-0000094 від 24.02.2011 р., №ОУ-0000105 від 25.03.2011 р., №ОУ-0000156 від 25.04.2011 р., №ОУ-0000209 від 25.05.2011 р., №ОУ-0000259 від 27.06.2011 р., №ОУ-0000310 від 25.07.2011 р., №ОУ-0000358 від 25.08.2011 р., №ОУ-0000404 від 26.09.2011 р., №ОУ-0000451 від 26.10.2011 р., №ОУ-0000496 від 25.11.2011 р.

Відтак, з урахуванням вищенаведених норм законодавства та умов Договору строк позовної давності слід обчислювати щодо кожного помісячного платежу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 24.03.2014 р. по справі №910/15687/13.

Наразі, суд зазначає, що за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000496 від 25.11.2011 р. відповідач мав здійснити оплату у строк до 05.12.2011 р.

Відтак, саме 06.12.2014 р. має місце сплив строку позовної давності для подання позову про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Електромонаж" основного боргу, зокрема, за останнім місяцем наданих послуг з охорони, оскільки за всі інші попередні місяці, строк позовної давності є таким, що сплинув.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду Черкаської області з розглядуваним позовом 27.11.2014 р., що підтверджується штемпелем вказаного суду на позовній заяві.

Отже, враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що строк позовної давності стосовно вимог в частині стягнення основної заборгованості в сумі 8 491,00 грн. (за листопад 2011 року) за Договором не сплив.

З приводу заявленої позивачем вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Електромонтаж" пені в сумі 6 773,40 грн., господарський суд зазначає наступне.

З представленого суду розрахунку слідує, що Приватним підприємством "Галеас" нараховувалась пеня за період з 10.10.1013 р. по 10.10.2014 р. на суму заборгованості 38 946,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що за несвоєчасне проведення грошових розрахунків за кожен місяць Замовником перед Виконавцем, Замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Водночас, судом враховано, що у п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р. визначено, що щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Проте, як встановлено судом, позивачем нараховано пеню, з порушенням вставленого п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України строку, а саме не за шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано, а з 10.10.2013 р.

Враховуючи той факт, що судом встановлено самостійні підстави для відмови Приватному підприємству "Галеас" в задоволенні вимог в частині стягнення 6 773,40 грн. пені, заява про застосування строку позовної даності в цій частині не розглядається.

Між тим, як слідує з прохальної частини позовної заяви Приватне підприємство "Галеас" просило стягнути основну заборгованість у розмірі 38 946,00 грн. та пеню у розмірі 6 773,40 грн. з Публічного акціонерного товариства "Електромонтаж" на користь Приватного підприємства "Патріот В".

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

У статті 20 Господарського кодексу України зазначено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Однак, наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту.

Проте, за встановлених в ході судового розгляду обставин справи, Приватним підприємством "Галеас" не доведено, а судом не встановлено, в чому полягають порушенні права саме Приватного підприємства "Патріот В", за захистом яких звернувся позивач.

За таких обставин у задоволенні позовної заяви Приватного підприємства "Галеас" до Публічного акціонерного товариства "Електромонтаж" про стягнення на користь Приватного підприємства "Патріот В" основного боргу в сумі 38 946,00 грн. та пені в розмірі 6 773,40 грн. слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Галеас" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано - 11.03.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко