ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"04" березня 2015 р. Справа № 911/46/15

за позовом колективного сільськогосподарського підприємства «Андріївське», с. Андріївка Макарівського району;

до відповідачів 1) Макарівської районної державної адміністрації, смт. Макарів

2) Державного підприємства «Макарівське лісове господарство», смт. Макарів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: Управління Держземагентства в Макарівському районі Київської області, смт. Макарів

за участю прокуратури Київської області

про скасування розпорядження, Державного акту та визнання права

Суддя О.В. Конюх

за участю представників учасників провадження:

від позивача: Симороз І.Г., голова правління

Кобилянський В.А., уповноважений, довіреність від 17.01.2015р.;

від відповідача 1: Коваленко В.В., уповноважений, довіреність від 03.02.2015р. № 06.10-05/320;

від відповідача 2: Кондрацький С.В., уповноважений, довіреність від 02.02.2015р. № 01-19/45,

від третьої особи: не з'явився;

від прокуратури: Івашин О.Є., посвідчення від 17.03.2014р. № 024909

СУТЬ СПОРУ :

позивач - колективне сільськогосподарське підприємство «Андріївське», с. Андріївка Макарівського району звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 05.01.2015р. до відповідачів - Макарівської районної державної адміністрації, смт. Макарів та Державного підприємства «Макарівське лісове господарство», смт. Макарів, в якому просить суд:

1) скасувати розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 18.03.2004р. №80 «Про надання земельних ділянок в постійне користування Макарівському державному лісогосподарському підприємству для ведення лісового господарства в межах Андріївської сільської ради»;

2) скасувати державний акт на право постійного користування землею, виданий державному підприємству «Макарівське лісове господарство» на підставі розпорядження від 18.03.2004р. №80;

3) визнати за колективним сільськогосподарським підприємством «Андріївське» право користування земельною ділянкою на підставі Державного акту на вічне користування землею колгоспами від 27.06.1951р. № 548521 в частині площі 366,3881 га, наданої в постійне користування державному підприємству «Макарівське лісове господарство».

Позовна заява обґрунтована тим, що Макарівською районною державною адміністрацією спірне розпорядження прийняте поза межами визначеної законом компетенції, оскільки згідно частини 7 ст. 122, частина 9 ст. 149 ЗК України в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного розпорядження, повноваження на вилучення земель державної власності - лісів першої групи понад 10 га належали Кабінету Міністрів України. По-друге, за твердженням позивача, спірна земельна ділянка була надана оспорюваним розпорядженням на підставі технічної документації із землеустрою, тоді як за приписами частини 1 ст. 123 ЗК України мав бути розроблений проект землеустрою. Також позивач твердить, що земельна ділянка площею 366,3881 га, надана відповідачу 2 в постійне користування спірним розпорядженням, перебувала в користуванні позивача на підставі виданого артілі імені Молотова 27.06.1951р. Державного акту на вічне користування землею колгоспами, і вилучення земельної ділянки у попереднього користувача в порядку, передбаченому законом не проводилось. Оскільки надання в користування земельної ділянки відповідно до частини 5 ст. 116 ЗК України могло бути здійснене лише після її вилучення (викупу) у попереднього землекористувача, а позивач, який є правонаступником вказаної артілі імені Молотова, не надавав згоди на її вилучення, спірне розпорядження прийняте з порушенням встановленого законом порядку вилучення земельних ділянок та відповідно з порушенням права користування позивача. Вищезазначене, за твердженням позивача, свідчить про невизнання відповідачами права користування позивача спірною земельною ділянкою на підставі Державного акту на вічне користування землею колгоспами від 27.06.1951р. № 548521, та є підставою для захисту позивачем свого права, у такий спосіб, як визнання права користування судом.

Ухвалою від 12.01.2015р. порушено провадження у справі № 911/46/15, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 Управління Держземагентства в Макарівському районі Київської області, зобов'язано сторін та третю особу подати ряд документів та виконати ряд дій, необхідних для об'єктивного, повного дослідження всіх обставин справи та прийняття обґрунтованого рішення.

Відповідно до письмового повідомлення від 02.02.2015р. № 05/3-299 вих 15 з метою представництва інтересів держави в особі Макарівської районної державної адміністрації, Державного підприємства «Макарівське лісове господарство», Управління Держземагентства в Макарівському районі у справу вступила прокуратура Київської області.

Відповідач 2 - Державне підприємство «Макарівське лісове господарство» у відзиві на позов від 03.02.2015р. проти позову заперечує. Заперечення мотивовані тим, що колективне сільськогосподарське підприємство «Андріївське» є неналежним позивачем у справі, оскільки на час прийняття оскаржуваного розпорядження дана юридична особа вже втратила право користування спірними земельними ділянками, оскільки розпорядженням Ради міністрів Української РСР від 30.03.1987р. № 185-р було вилучено з користування колгоспів землі лісогосподарського призначення і надано їх у постійне користування лісозаготівельним підприємствам. Так, спірні земельні ділянки були надані в користування Макарівському лісгоспзагу, правонаступником якого є Державне підприємство «Макарівське лісове господарство». По-друге, відповідач 2 твердить, що позивачем не подано жодних доказів того, що оспорюваним розпорядженням відповідачу 2 було надано в постійне користування землі за рахунок земель колгоспу імені Молотова, зокрема не надано документів щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки колгоспу імені Молотова, не надано доказів взаємного перетину (накладання) земельних ділянок. Також відповідач 2 твердить, що визнання за позивачем права користування земельними ділянками не належить до компетенції суду, оскільки надання земельних ділянок у власність чи користування є виключно компетенцією органів державної влади та місцевого самоврядування, які з цього питання приймають рішення в межах їх повноважень, наданим законом.

Ухвалою від 03.02.2015р. розгляд справи відкладено, повторно витребувано в учасників провадження додаткові документи та докази, необхідні для розгляду справи по суті.

Прокуратура Київської області подала письмові пояснення з додатками, в яких проти задоволення позову заперечує. Заперечення мотивовані тим, що постановою ВГСУ від 15.01.2014р. у справі № 19/252-10/5/12/20-13 встановлено, що позивач як юридична особа зареєстрований 21.04.1997р. як добровільне об'єднання громадян для ведення спільного виробництва сільськогосподарської та іншої продукції і з Статуту позивача не вбачається правонаступництво за колгоспом імені Молотова. Крім того, в Державному акті на вічне користування землею від 1951 року не визначено склад угідь по видам та категоріям земель, в тому числі не зазначено про наявність у колгоспу будь-яких земельних ділянок лісогосподарського призначення. Також прокурор зазначає про те, що землі лісогосподарського призначення з користування колгоспів були вилучені ще в 1987 році відповідно до розпорядження Ради міністрів УРСР № 185-р. На виконання вказаного розпорядження наказом директора Макарівського лісгоспзагу від 31.08.1987р. №53 спірні землі включено до складу Забуянського лісництва, яке було структурним підрозділом Макарівського лісгоспзагу. Також прокурор твердить, що за інформацією управління Держземагентства в автоматизованій базі даних державного земельного кадастру взагалі відсутні відомості щодо реєстрації за позивачем земельних ділянок, відповідно не подано доказів перетину або накладання земельних ділянок КСП «Андріївське» та спірних земельних ділянок відповідача 2. Згідно звіту державної статистичної звітності 6-зем за 2003-2005 роки станом на момент прийняття оспорюваного розпорядження позивач як землекористувач не обліковувався, відповідно відсутнє порушення права позивача оспорюваним розпорядженням та державним актом.

В судовому засіданні 20.02.2015р. розпочато розгляд справи по суті, про що зазначено в протоколі судового засідання та ухвалі від 20.02.2015р., та оголошено перерву до 04.03.2015р.

Від третьої особи до суду надійшов лист від 02.02.2015р. та від 03.02.2015р. про розгляд справи без участі представника третьої особи.

27.02.2015р. від відповідача 2 надійшли додаткові документи, що підтверджують правонаступництво Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» за Макарівським лісгоспзагом та Макарівським державним лісогосподарським підприємством, якому відповідно до оспорюваного розпорядження видано державні акти на право постійного користування землею.

03.03.2015р. від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач заперечує твердження про те, що право користування спірними земельними ділянками станом на час прийняття оскаржуваного розпорядження ним вже було втрачено. Так позивач посилається на те, що жодна з підстав припинення права користування землею, з вичерпного переліку, передбаченого ст. 141 ЗК України, не мала місце. Також позивач твердить, що розпорядження Ради Міністрів УРСР від 30.03.1987р. не містить положення про вилучення земель, а зазначає про прийняття пропозиції про вилучення за згодою загальних зборів колгоспників, що не тотожно вилученню. Крім того, відсутні будь-які докази надання згоди на вилучення членами колгоспу ім. Леніна. Також позивач посилається на очевидність факту накладання спірних земельних ділянок з землями артілі імені Молотова згідно Державного акту на вічне користування землею колгоспами від 21.06.1951р., з огляду на збіг конфігурацій земельних ділянок. Крім того, позивач посилається на те, що відсутність переоформлення права користування землями на колективне сільськогосподарське підприємство «Андріївське» не свідчить про припинення такого права, оскільки пункт 6 перехідних положень ЗК України, який встановлював строк для переоформлення права постійного користування землею на право власності або право оренди, був визнаний неконституційним Рішенням Конституційного суду від 22.09.2005р. Також позивач спростовує твердження прокурора про відсутність в користуванні позивача земель лісогосподарського призначення, посилаючись на архівну довідку від 03.03.2015р. № 05-04/66, про зміст об'єднаного річного звіту за 1949 рік колгоспу М. Більшовик с. Андріївка.

03.03.2015р. від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач, з огляду на додатково подані сторонами та третьою особою докази, зміст яких не був відомий позивачу на момент звернення до суду з позовом, просить суд:

1) Скасувати розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 18.03.2004р. №80 «Про надання земельних ділянок в постійне користування Макарівському державному лісогосподарському підприємству для ведення лісового господарства в межах Андріївської сільської ради»;

2) Скасувати державний акт на право постійного користування землею КВ № 002934, виданий Макарівському державному лісогосподарському підприємству 20.05.2004р. та зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 001;

3) Скасувати державний акт на право постійного користування землею КВ № 002937, виданий Макарівському державному лісогосподарському підприємству 20.05.2004р. та зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 002;

4) припинити право постійного користування землею Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» на земельні ділянки, зазначені в державних актах на право постійного користування землею КВ № 002934 від 20.05.2004р. та КВ № 002937, від 20.05.2004р.;

5) визнати за колективним сільськогосподарським підприємством «Андріївське» право користування земельною ділянкою на підставі державного акту на вічне користування землею колгоспами від 21.06.1951р. № 548521 в частині площі 366,3881 га, наданої в постійне користування Макарівському державному лісогосподарському підприємству.

Розглянувши подану заяву, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Статтею 22 ГПК України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Зазначена позиція викладена в пункті 3.11 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарсько-процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Суд, приймаючи рішення, розглядає спір у справі в межах предмету позову на підставах, які визначає позивач на власний розсуд згідно частини 1 ст. 12, ст. 20 ЦК України. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

За таких обставин, суд погоджується з тим, що вимоги позивача про скасування державного акту на право постійного користування землею КВ № 002934, виданого Макарівському державному лісогосподарському підприємству 20.05.2004р. та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 001 та про скасування державного акту на право постійного користування землею КВ № 002937, виданого Макарівському державному лісогосподарському підприємству 20.05.2004р. та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 002 не є зміною предмету або підстав позову, і не є заявленням додаткових вимог, оскільки в первісному позові позивачем було заявлено вимогу про скасування державного акту, виданого відповідачу 2 на підставі оскаржуваного розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 18.03.2004р. №80. При поданні позову позивач не знав і не міг знати, що таких Державних актів відповідачу було видано два. Відповідно зазначені вимоги є лише більш конкретним викладенням заявленої в первісному позові вимоги про скасування державного акту.

Разом із тим, заявляючи у заяві про уточнення позовних вимог нову вимогу про припинення права постійного користування землею Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» на земельні ділянки, зазначені в державних актах на право постійного користування землею КВ № 002934 від 20.05.2004р. та КВ № 002937, від 20.05.2004р., що не було заявлено в первісному позові, позивач фактично змінює предмет позову, що за змістом ст. 22 ГПК України може бути реалізовано позивачем лише до початку розгляду справи по суті.

Разом із тим, судом розпочато розгляд спору по суті в судовому засіданні 20.02.2015р., про що було зазначено в протоколі судового засідання та ухвалі від 20.02.2015р. Крім того, позивачем не дотримано загальних вимог до такої процесуальної дії, зокрема, не оплачено судовий збір за ще одну немайнову вимогу (пункт 2.11 Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013р. №7), заяву не направлено учасникам провадження та не подано суду доказів такого направлення.

За таких обставин, суд не приймає до розгляду вимогу позивача про припинення права постійного користування землею Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» на земельні ділянки, зазначені в державних актах на право постійного користування землею КВ № 002934 від 20.05.2004р. та КВ № 002937, від 20.05.2004р., оскільки зазначене за правовим змістом є зміною предмету позову.

За таких обставин, справа розглядається в наступній редакції позовних вимог про:

1) Скасування розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 18.03.2004р. №80 «Про надання земельних ділянок в постійне користування Макарівському державному лісогосподарському підприємству для ведення лісового господарства в межах Андріївської сільської ради»;

2) Скасування державного акту на право постійного користування землею КВ № 002934, виданого Макарівському державному лісогосподарському підприємству 20.05.2004р. та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 001;

3) Скасування державного акту на право постійного користування землею КВ № 002937, виданого Макарівському державному лісогосподарському підприємству 20.05.2004р. та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 002;

4) визнання за колективним сільськогосподарським підприємством «Андріївське» права користування земельною ділянкою на підставі державного акту на вічне користування землею колгоспами від 21.06.1951р. № 548521 в частині площі 366,3881 га, наданої в постійне користування Макарівському державному лісогосподарському підприємству.

Розглянувши позов колективного сільськогосподарського підприємства «Андріївське», с. Андріївка Макарівського району (далі по тексту - КСП «Андріївське») до відповідачів - Макарівської районної державної адміністрації, смт. Макарів (далі по тексту - Макарівська РДА) та Державного підприємства «Макарівське лісове господарство», смт. Макарів (далі по тексту - Макарівський держлісгосп), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - Управління Держземагентства у Макарівському районі Київської області, смт. Макарів (далі по тексту - Управління Держземагентства), за участю прокуратури Київської області, м. Київ вислухавши пояснення представників учасників провадження, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

27.06.1951р. сільськогосподарській артілі імені Молотова села Андріївка Макарівського району виконкомом Макарівської районної ради депутатів трудящих було видано Державний акт № 548521, згідно якого за сільськогосподарською артіллю імені Молотова було закріплено в безоплатне і безстрокове користування земля площею 3984,95 га згідно з планом і описом меж.

Згідно протоколу загальних зборів колгоспників ім. Молотова від 06.07.1957 року колгоспу ім. Молотова присвоєно ім'я В.І. Леніна (архівний витяг від 30.03.2010р. № 06-04/263).

28.01.1992р. Макарівською РДА прийнято рішення №10 «Про реєстрацію та перереєстрацію підприємств, організацій всіх форм власності, кооперативів, громадських об'єднань та інших суб'єктів підприємницької діяльності», пунктом 9 якого перереєстровано колгосп ім. Леніна с. Андріївка (архівний витяг від 28.09.2011р. № 06-04/620).

Суд звертає увагу, що на вказаній земельній ділянці, згідно із залученою до матеріалів справи копією плану організації території колгоспу імені Леніна (складеного в 1992 році за матеріалами польового агрохімічного обстеження) розташовані два населених пункти - село Андріївка та село Червона Гірка.

Згідно протоколу загальних зборів членів колгоспу ім. Леніна від 08.02.1992 року вирішено питання про перейменування колгоспу ім. Леніна на колгосп «Андріївський» (архівний витяг від 30.03.2010р. № 06-04/263).

Згідно протоколу зборів уповноважених членів колгоспу «Андріївський» від 16.04.1997 року прийнято рішення про розпаювання колгоспу «Андріївський та створення пайового сільськогосподарського підприємства «Андріївське» шляхом реорганізації (архівний витяг від 30.03.2010р. № 06-04/263).

21.04.1997р. КСП «Андріївське» код 03754892 видано свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи (копія залучена до матеріалів справи). Згідно залученої до матеріалів справи копії Статуту КСП «Андріївське», зареєстрованого Макарівською РДА за рішенням №97 від 21.04.2997 року, КСП «Андріївське» є добровільним об'єднанням громадян для спільного виробництва сільськогосподарської та іншої продукції і діє на засадах підприємництва і самоврядування. Підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки, членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають статут і виявили бажання брати участь у здійсненні цілей підприємства. Згідно розділу 4 Статуту, земля, все майно підприємства належить на праві спільної часткової власності його членам, а підприємству - на праві повного господарського відання. Згідно установчого договору про створення колективного пайового сільськогосподарського підприємства «Андріївське», на підприємстві створюється статутний фонд розміром 8409 тис. грн., за рахунок основних фондів реорганізованого колгоспу згідно положення про приватизацію.

18.03.2004р. Макарівською РДА було прийняте розпорядження №80 «Про надання земельних ділянок в постійне користування Макарівському державному лісогосподарському підприємству для ведення лісового господарства в межах Андріївської сільської ради», яким було затверджено технічну документацію із землеустрою, надано в постійне користування Макарівському державному лісогосподарському підприємству земельні ділянки площею 366,3881 га, з них: під лісами - 353,9115 га, під болотами - 12,4766 га для ведення лісового господарства в межах Андріївської сільської ради.

На підставі вказаного розпорядження Макарівському державному лісогосподарському підприємству видано державні акти на право постійного користування землею: І-КВ № 002937 від 20.05.2004р. на 51,6224 га землі для ведення лісового господарства в межах згідно з планом землекористування; І-КВ № 002934 від 20.05.2004р. на 314,7657 га землі для ведення лісового господарства згідно з планом землекористування.

Позивач просить суд скасувати зазначене розпорядження та державні акти, та визнати за КСП «Андріївське» право користування зазначеними земельними ділянками площею 366,3881 га. Зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

1. Позивачем не подано доказів того, що земельні ділянки, надані в постійне користування Макарівському держлісгоспу, повністю чи частково накладаються на земельну ділянку, надану сільськогосподарській артілі імені Молотова за Державним актом від 27.06.1951р. № 548521 на вічне користування землею колгоспами, або на земельні ділянки, які перебувають у власності або в користуванні КСП «Андріївське». Суд неодноразово витребовував ухвалами зазначені докази, однак, вони суду подані не були. Представник позивача стверджує, що надання відповідачу земельних ділянок за рахунок земель, що були в користуванні колгоспу імені Молотова за Державним актом від 27.06.1951р. № 548521 на вічне користування землею колгоспами, є очевидним фактом, однак документальних доказів зазначеного не надає. Разом із тим, обставини наявності права постійного користування КСП «Андріївське» зазначеними землями вже досліджувалися судом під час розгляду справи № 19/252-10/5/12/20-13. В рішенні суду від 27.03.2013р., яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2013р. та постановою Вищого господарського суду України від 15.04.2014р., зазначено, що за повідомленням Українського центру судових експертиз від 28.11.2012р. каталоги координат кутів зовнішніх меж земельної ділянки згідно Державного акту № 548521 від 21 червня 1951 року загальною площею 3984,95 га відсутні. У зв'язку з цим у суду відсутня можливість порівняти координати спірних земельних ділянок, наданих в постійне користування Макарівському держлісгоспу спірним розпорядженням, із координатами земельної ділянки згідно Державного акту № 548521 від 21 червня 1951 року.

2. Хибним є уявлення позивача про правовий режим лісових земельних ділянок, які могли бути у складі земель сільськогосподарської артілі імені Молотова. Позивач твердить, що зазначені лісові землі перебували (та перебувають) у нього на праві постійного користування землею згідно Державного акту № 548521 від 21 червня 1951 року на вічне користування землею колгоспами, визначаючи право постійного користування землею як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, що не відповідає дійсним обставинам та чинному законодавству.

Так, відповідно до ст.ст. 10, 11, 12 Конституції (Основного Закону) України від 20.04.1978р., Основу економічної системи України становила соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності. Власністю колгоспів та інших кооперативних організацій, їх об'єднань були засоби виробництва та інше майно, необхідне їм для здійснення статутних завдань. Земля, яку займають колгоспи, закріплювалася за ними в безоплатне і безстрокове користування. У виключній власності держави були: земля, її надра, води, ліси.

Відповідно до ст. 3, 4 Земельного Кодексу Української РСР від 08.07.1970р. земля була виключною власністю держави і надавалася тільки в користування.

Вся земля в Українській РСР входила до єдиного державного земельного фонду, який відповідно до основного цільового призначення земель складався з:

1) земель сільськогосподарського призначення, наданих у користування колгоспам, радгоспам та іншим землекористувачам для сільськогосподарських цілей;

2) земель населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів);

3) земель промисловості, транспорту, курортів, заповідників та іншого несільськогосподарського призначення;

4) земель державного лісового фонду;

5) земель державного водного фонду;

6) земель державного запасу.

Відповідно до ст.ст. 56, 57, 58, 61 Земельного Кодексу Української РСР від 08.07.1970р. землі, надані колгоспові за державним актом на право користування землею, складалися із земель громадського користування і присадибних земель. При цьому землі громадського користування використовувались колгоспами для ведення громадського господарства, а присадибні землі використовувались для надання присадибних земельних ділянок колгоспним дворам, а також сім'ям робітників і службовців та інших громадян, які проживають на території колгоспу. Колгоспи мали право користуватися лісами, водоймищами та іншими водогосподарськими об'єктами внутрігосподарського призначення на закріплених за ними землях і несли відповідальність за додержання встановлених правил користування лісами і водними джерелами. За таких обставин, згідно чинного на той час законодавства право користування лісом колгоспами було обмеженим, лісові землі не належали до колгоспних земель, а колгоспи лише мали право користуватися лісом (а не лісовою земельною ділянкою) та водними об'єктами (а не землями водного фонду) тобто використовувати у встановленому порядку для потреб господарства наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові угіддя, водні об'єкти, а також експлуатувати інші корисні властивості землі, що не є тотожним поняттю права постійного користування землею, а є лише його складовою частиною.

3. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту та обсягу правонаступництва за сільськогосподарською артіллю імені Молотова., в тому числі не доведено які саме землі (площа, склад, розподіл земель за категоріями в якому правовому статусі (право власності, право користування, в т.ч. оренди) перейшли позивачу в порядку правонаступництва від колгоспу «Андріївський»

Відповідно до ст.5, 8 Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» приватизація майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється шляхом перетворення їх у колективні сільськогосподарські підприємства або у відкриті акціонерні товариства за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених). Приватизація майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, створених на базі колгоспів без викупу державою їх майна, які за період своєї діяльності не одержували бюджетних коштів для придбання основних фондів і будівництва, здійснюється шляхом перетворення їх за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) у колективні сільськогосподарські підприємства або відкриті акціонерні товариства з наступною безоплатною передачею майна працівникам підприємств засновників.

Як вже зазначалося вище, згідно протоколу зборів уповноважених членів колгоспу «Андріївський» від 16.04.1997 року прийнято рішення про розпаювання колгоспу «Андріївський» та створення пайового сільськогосподарського підприємства «Андріївське» шляхом реорганізації (архівний витяг від 30.03.2010р. № 06-04/263).

21.04.1997р. КСП «Андріївське» код 03754892 видано свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи (копія залучена до матеріалів справи). Згідно залученої до матеріалів справи копії Статуту КСП «Андріївське», зареєстрованого Макарівською РДА за рішенням №97 від 21.04.2997 року, КСП «Андріївське» є добровільним об'єднанням громадян для спільного виробництва сільськогосподарської та іншої продукції і діє на засадах підприємництва і самоврядування. Підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки, членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають статут і виявили бажання брати участь у здійсненні цілей підприємства. Згідно розділу 4 Статуту, земля, все майно підприємства належить на праві спільної часткової власності його членам, а підприємству - на праві повного господарського відання. Згідно установчого договору про створення колективного пайового сільськогосподарського підприємства «Андріївське», на підприємстві створюється статутний фонд розміром 8409 тис. грн., за рахунок основних фондів реорганізованого колгоспу згідно положення про приватизацію.

Згідно з п.1 ст.1 п.1, п. 2 ст.7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об'єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об'єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Згідно з ст.9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства громадянин має право на пай натурою, грішми або цінними паперами.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.

Згідно з ст.37 Цивільного кодексу УРСР юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов'язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

Згідно з ст.112 Цивільного кодексу УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Згідно з ч.3 ст.107 Цивільного кодексу України передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Підписані головою і членами комісії з припинення юридичної особи та затверджені учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про припинення юридичної особи, примірники передавального акта та розподільчого балансу передаються в орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи, що припиняється, за місцем її державної реєстрації, а також в орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи - правонаступника, за місцем її державної реєстрації.

З наведених норм права вбачається, що реорганізація (злиття, поділ, приєднання) державно-колгоспних, інших державно-кооперативних організацій, що є юридичними особами, могла відбуватись тільки за рішенням загальних зборів їх членів або зборів уповноважених з наступним підписанням передаточного балансу майна та прав. Суд багаторазово витребовував у позивача передавальні баланси та інші докази обсягу правонаступництва КСП «Андріївське» за сільськогосподарською артіллю імені Молотова, колгоспами імені Леніна та «Андріївський», зокрема щодо розміру та складу земель, які в порядку правонаступництва перейшли до КСП «Андріївське». Затверджені зборами передавальні баланси суду подані не були. Статут КСП «Андріївське» не містить жодного посилання на наявність такого правонаступництва.

4.Хибним є твердження відповідача про те, що лісові землі, надані в постійне користування Макарівському держлісгоспу оскаржуваним розпорядженням від 18.03.2004р. № 80 надавались за рахунок земель, що станом на 2003-2004р. продовжували перебувати у користуванні позивача згідно Державного акту № 548521 від 21 червня 1951 року на вічне користування землею колгоспами.

Так, статтею 8 Земельного Кодексу Української РСР від 08.07.1970р. було визначено, що відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік державне управління в галузі використання та охорони земель здійснюється Радою Міністрів СРСР, Радою Міністрів Української РСР, виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів, а також спеціально уповноваженими на те державними органами відповідно до законодавства Союзу РСР і Української РСР. Статтею 35 Земельного Кодексу Української РСР було передбачено перелік підстав припинення права користування землею підприємств, організацій і установ повністю або частково а саме:

1) відпадання потреби в земельній ділянці;

2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку;

3) ліквідації підприємства, організації або установи;

4) виникнення потреби вилучення земельної ділянки для інших державних або громадських потреб;

5) неосвоєння протягом двох років підряд наданої земельної ділянки.

Згідно ст. 40 цього Кодексу вилучення ділянок із земель, які є у користуванні колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських підприємств, організацій і установ, із земель, що мають культурне або наукове значення, допускається лише у випадках особливої необхідності. Статтею 38 Земельного Кодексу Української РСР передбачено право Ради Міністрів Української РСР здійснювати вилучення земельних ділянок для державних або громадських потреб з усіх земель, незалежно від розміру земельної ділянки.

У відповідності до зазначених норм закону Розпорядженням Ради Міністрів Української РСР від 30.03.1987р. № 185-р за пропозицією Держагропрому УРСР вилучено з користування колгоспів, радгоспів та інших господарств землі і надано їх для використання в сільському або лісовому господарстві землекористувачам згідно з додатками до розпорядження. Так, згідно додатку №6 до розпорядження Ради Міністрів УРСР від 30.03.1987р. № 185-р вилучено в колгоспу імені Леніна та передано Макарівському лісгоспзагу у складі Зябуянського лісництва 342,6 га земель для ведення лісового господарства, що підтверджується залученим до матеріалів справи наказом по Макарівському лісгоспзагу від 31.08.1987р. №53 з додатками. Наказом Міністерства лісового господарства від 31.10.1991р. №133 затверджено нову схему організаційної структури управління лісовим господарством, встановлено, що правонаступником ліквідованих лісгоспзагів та лісомеліоративних станцій є відповідні державні лісогосподарські підприємства (держлісгоспи).

Посилання позивача на те, що жодна підстава припинення права користування землею з вичерпного переліку, передбаченого ст. 141 ЗК України, не мала місце, суд відхиляє, оскільки фактично вилучення відбувалось в 1987 році і регламентувалось іншими нормами законодавства, які наведені вище, зокрема нормами Конституції (Основного Закону) України від 20.04.1978р., та Земельного Кодексу Української РСР від 08.07.1970р.

Посилання позивача на те, що Розпорядженням Ради Міністрів Української РСР від 30.03.1987р. № 185-р не було вилучено землі для ведення лісового господарства, а лише було прийнято пропозицію про вилучення, а також на те, що в розпорядженні зазначено - за згодою загальних зборів колгоспників, а колгосп імені Леніна такої згоди не надавав, суд відхиляє. По-перше, залучені до справи матеріали наказу по Макарівському лісгоспзагу від 31.08.1987р. №53 свідчать про фактичне виконання розпорядження та фактичне вилучення земель, по-друге, законність прийняття Розпорядження Ради Міністрів Української РСР від 30.03.1987р. № 185-р не є предметом розгляду в даній справі.

За таких обставин, судом встановлено, що з 1987 року відповідач Макарівський держлісгосп, як правонаступник Макарівського лісгоспзагу (а не КСП «Андріївське») був користувачем лісових земель, на які спірним розпорядженням Макарівської РДА від 18.03.2004р. №80 йому було видано оспорювані державні акти на право постійного користування землею. Зазначене, зокрема, підтверджується засвідченими витягами із затвердженого Макарівською РДА Звіту про наявність земель та розподіл їх по власниках землі, користувачах, угіддях та видах економічної діяльності за станом на 01 січня 2004 року. за формою 6-зем, поданими на вимогу суду Управлінням Держземагентства в Макарівському районі Київської області.

За таких обставин безпідставним є посилання позивача на порушення Макарівською РДА під час прийняття розпорядження частини 9 статті 149 ЗК України в редакції від 01.01.2004р., яка була чинною на момент прийняття спірного розпорядження. Зазначена норма, яка визначає, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси першої групи площею понад 10 гектарів, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, регламентує порядок вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають в постійному користуванні, тоді як судом встановлено, що спірним розпорядженням земельні ділянки не вилучалися, оскільки на момент прийняття оспорюваного розпорядження вже перебували у користуванні Макарівського держлісгоспу.

Тому також безпідставним є посилання позивача на порушення відповідачами частини 5 ст. 116 та частини 2 ст. 149 ЗК України в редакції від 01.01.2004р., згідно яких надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом, при цьому вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень компетентних органів відповідно до їх повноважень.

5. Суд погоджується з твердженням позивача про те, що чинна на момент прийняття редакція ст. 123 ЗК України передбачала надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок, а не за технічною документацією із землеустрою.

Разом із тим, відповідно до ст. 1 ГПК України право на звернення до господарського суду згідно із встановленою підвідомчістю господарських справ мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності з метою захисту своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин закон зобов'язує позивача при зверненні до господарського суду довести наявність свого права і факт його порушення або оспорення з боку зобов'язаної особи - відповідача.

Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт того, що оспорюване розпорядження Макарівської РДА від 18.03.2004р. № 80 та видані на його підставі Макарівському держлісгоспу державні акти на право постійного користування землею від 20.05.2004р. КВ № 002934, та КВ № 002937 порушують об'єктивне право позивача КСП «Андріївське» на землю, враховуючи те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт того, що лісові землі на час прийняття оспорюваного розпорядження перебували у постійному користуванні позивача.

За таких обставин, враховуючи недоведеність порушеного права позивача, КСП «Андріївське» не має права на позов про визнання недійсним розпорядження Мккарівської РДА від 18.03.2004р. №80 та виданих на його підставі державних актів на постійне користування землею в тому числі і з мотивів відсутності передбаченого законом проекту землеустрою.

За таких обставин позов колективного сільськогосподарського підприємства «Андріївське» задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 1, 2, 22, 32-34, 49,75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові колективному сільськогосподарському підприємству «Андріївське» відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Суддя О.В. Конюх

Повний текст рішення підписано 23.03.2015р.