РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015Справа №910/27896/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСМО ПЛЮС"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІКРЕДИТ ЛІЗИНГ"
про визнання недійсним пункту договору
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Боровенко Д.В. (дов. № 3 від 09.10.2014 року)
від відповідача Букова Ю.В. (дов. б/н від 14.10.2013 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 17 лютого 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОСМО ПЛЮС" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІКРЕДИТ ЛІЗИНГ" (надалі по тексту - відповідач) про визнання недійсним пункту договору

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 року порушено провадження у справі № 910/27896/14 та призначено справу до розгляду на 22.01.2015 року.

У судовому засіданні 22.01.2015 року представник позивача подав клопотання про продовження строків розгляду спору та усні пояснення по суті спору, в яких просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.01.2015 року подав письмовий відзив та усні пояснення по суті спору в яких проти позову заперечив.

Суд, розглянувши подане позивачем клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2015 року строк розгляду справи продовжено на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 17.02.2015 року.

14.02.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

У судовому засіданні 17.02.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.02.2015 року заперечив проти задоволення позову, з підстав, наведених у позові.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОСМО ПЛЮС" (лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УНІКРЕДИТ ЛІЗИНГ" (лізингодавець) було укладено договір фінансового лізингу № 3355L11/00LD від 21.12.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О., зареєстрований в реєстрі за № 3814, 3815, 3816 (надалі по тексту - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору лізингодавець приймає на себе зобов'язання придбати у власність від продавця, що обраний лізингоодержувачем, предмет лізингу відповідно до встановлених лізингоодержувачем умов придбання та технічних характеристик (специфікацій) та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, визначених цим Договором. Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу у користування та сплачувати лізингодавцю лізингові платежі, інші комісії, які зазначені в додатку "тарифи" до цього Договору (надалі - Тарифи), який є його невід'ємною частиною, та виконувати інші обов'язки, передбачені цим Договором та чинним законодавством.

Згідно з пунктом 1.2.1 Договору строк лізингу починається з дати передачі предмета лізингу у користування лізингоодержуавчу, що підтверджується підписанням відповідного акту приймання - передачі.

Пунктом 1.2.2. Договору сторони погодили, що строк лізингу закінчується :

а) в день, наступний за останньою датою, що вказана в Графіку лізингових платежів;

b) в день, наступний за датою, коли лізингодавець отримав відповідні документи, в залежності від випадку загибелі (знищення) предмета лізингу;

с) в день, визначений в укладеній між сторонами додатковій угоді стосовно дострокового викупу предмету лізингу за умови сплати інших, передбачених цим Договором платежів, згідно з такою угодою. При цьому сторони домовились, що право лізингоодержувача щодо дострокового викупу предмету лізингу, виникає після спливу 12 місяців з дати початку перебігу строку лізингу;

d) в день, визначений в повідомлені про відмову від Договору за ініціативою лізингодавця або лізингоодержувача у випадках, передбачених цим договором та/або чинним законодавством.

Лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати лізингові платежі. розмір лізингових платежів, їх складові частини та дати платежів визначаються у графіку лізингових платежів, що міститься у додатку (ах) до цього Договору. (пункт 5.1. Договору).

У відповідності до пункту 5.2. Договору розмір лізингових платежів та їх складових частин виражається у іноземній валюті (долар США, Євро або інша валюта) та підлягає сплаті у національній валюті України - гривні за курсом, що визначений цим Договором.

Згідно з пунктом 5.3. Договору лізингові платежі за цим Договору складаються з :

5.3.1. Авансовий (перший лізинговий) платіж сплачується до передачі предмета лізингу у користування лізингоодержувачу та є частиною відшкодування предмету лізингу.

5.3.2. Періодичні лізингові платежі сплачуються після передачі предмета лізингу у користування лізингоодержувачу за курсом продажу та включають в себе:

а) відшкодування вартості предмету лізингу, що розраховується за курсом, встановленим у відповідному додатку до цього Договору;

б) комісію лізингодавця, яка є такою, що змінюється, та розраховується як різниця між розміром періодичного лізингового платежу, який зазначений у стовпці "лізинговий платіж" та перерахований у гривню, та розміром відшкодування вартості предмету лізингу, розрахованого згідно пункту 5.3.2. цього Договору та перерахованого в гривню Мінімальний розмір комісії лізингодавця не може бути меншим ніж одна гривня.

Пунктом 13.1.1 Договору сторони погодили, що на чинність цього Договору не впливають будь-які обмеження або неможливість користування предметом лізингу внаслідок його часткового або повного пошкодження, надзвичайних подій або форс-мажору. В таких випадках всі зобов'язання лізингоодержувача, в тому числі платіжні зобов'язання, залишаються чинними в повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що умови пункту 13.1. Договору не відповідають приписам чинного законодавства, а саме, статті 617 Цивільного кодексу України, частині 2 статті 218 Господарського кодексу України та статті 219 Господарського кодексу України.

Зважаючи на вищенаведене, позивач просить суд визнати пункт 13.1. Договору недійсним.

Відповідач заперечив проти позову, посилаючись на те, що існування обставин, які позивач вважає підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання певного обов'язку за Договором не є підставою для визнання недійсним пункту договору, яким врегульовано відносини сторін щодо порядку виконання зобов'язань за Договором.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Згідно з пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З положень статті 628 Цивільного кодексу України вбачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Обґрунтування позивачем позовних вимог з посиланням, на те, що умови пункту 13.1 Договору, суперечать змісту статті 617 Цивільного кодексу України, частині 2 статті 218 Господарського кодексу України та статті 219 Господарського кодексу України, оцінюються судом як безпідставні, виходячи з наступного.

Пунктом 13.1.1 Договору сторони погодили, що на чинність цього Договору не впливають будь-які обмеження або неможливість користування предметом лізингу внаслідок його часткового або повного пошкодження, надзвичайних подій або форс-мажору. В таких випадках всі зобов'язання лізингоодержувача, в тому числі платіжні зобов'язання, залишаються чинними в повному обсязі.

Статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з частиною 2 статті 281 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до частини 4 статті 219 Господарського кодексу України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Відтак, за змістом вищевказаних норм законодавства, законодавець передбачив право сторін передбачити у договорі обставини, які за домовленістю сторін можуть вважатись підставою для звільнення від відповідальності.

Умовами пункту 13.1. Договору сторони погодили чинність Договору внаслідок його часткового або повного пошкодження предмету лізингу, надзвичайних подій, або форс - мажору, що не суперечить чинному законодавству.

Водночас, підпунктом b) пункту 1.2.2 Договору сторони погодили, що строк лізингу закінчується, зокрема, в день, наступний за датою, коли лізингодавець отримав відповідні документи, в залежності від випадку загибелі (знищення) предмета лізингу:

- при пожежі - акт про пожежу із зазначенням майна, що постраждало в результаті настання таких явищ вдається відповідним підрозділом МНС України;

- при стихійних природних явищах - ат, довідку про подію із зазначенням майна що постраждало в результаті настання таких явищ, що видається відповідним підрозділом МНС України;

- у випадку суттєвого пошкодження майна, яке унеможливлює його подальше використання за призначенням - експертний висновок, складений експертом відповідної кваліфікації та компетенції, що діє відповідно до вимог чинного законодавства України, має дозвіл на надання таких висновків. Особу експерта обирає лізингодавець;

- внутрішні акти страховика, у тому числі: висновки штатних експертів страховика, розрахунок суми страхового відшкодування, страховий акт тощо.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, згідно із пунктом 3 статті 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За змістом частини 2 статті 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено судом, сторонами укладеного Договору було погоджено, що лізинодавець приймає на себе зобов'язання придбати у власність від продавця, що обраний лізингоодержувачем, предмет лізингу відповідно до встановлених лізингоодержувачем умов придбання та технічних характеристик (специфікацій) та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, визначених цим Договором. Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу у користування та сплачувати лізингодавцю лізингові платежі, інші комісії, які зазначені в додатку "тарифи" до цього Договору (надалі - Тарифи), який є його невід'ємною частиною, та виконувати інші обов'язки, передбачені цим Договором та чинним законодавством.

Пунктом 1.2. Договору сторони погодили строки лізингу, а Додатком 1 до Договору умови лізингу та графік лізингових платежів.

Таким чином, за висновками суду, сторонами у договорі фінансового лізингу № 3355L11/00LD від 21.12.2011 року було узгоджено усі істотні умови договору фінансового лізингу, передбаченні чинним законодавством.

За таких обставин, сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови і підписали договір фінансового лізингу № 3355L11/00LD від 21.12.2011 року , а відтак, можна зробити висновок, що всі умови спірного Договору суттєві та з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. В свою чергу у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні Договору, волевиявлення позивача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

Відтак, правочин був здійснений за волевиявленням обох сторін, і в даному випадку, усі твердження позивача свідчать про незгоду з раніше досягнутими домовленостями по Договору, що не може бути підставою визнання договору частково недійсним, а згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд приходить до висновку, що позивач не довів та не надав суду жодних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, тобто не довів підстави, в силу яких спірні умови Договору мають бути визнані недійсними. Більше того, судом встановлено та враховано, що спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСМО ПЛЮС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІКРЕДИТ ЛІЗИНГ" пункту 13.1 договору фінансового лізингу № 3355L11/00LD від 21.12.2011 року недійсним задоволенню не підлягають.

Витрати з судового збору покладаються на позивача, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСМО ПЛЮС" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Повне рішення складено 23.02.2015 року

Суддя С.В. Стасюк