РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2015Справа №910/750/15-г

За позовом Державної іпотечної установи
до Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК"
За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про стягнення 1 653 043,34 грн.

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Калінін І.М. (дов. № 3819/15/1 від 21.07.2014 року)
від відповідачаГузієнко Я.М. (дов. № 26 від 12.03.2015 року)
від третьої особине з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 19 березня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Державна іпотечна установа (надалі по тексту - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 1 653 043,34 грн., в тому числі 1 568 814,97 грн. основного боргу 84 228,37 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором про обслуговування іпотечних кредитів № 1 від 25.08.2011 року та Договором про обслуговування іпотечних кредитів № 36 від 02.02.2012 року в частині здійснення платежів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 року порушено провадження у справі № 910/750/15-г та призначено справу до розгляду на 12.02.2015 року.

У судовому засіданні 12.02.2015 року представник відповідача подав клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Представник позивача у судовому засіданні 12.02.2015 року не заперечив проти поданого клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надав документи на виконання вимог ухвали суду.

Сторонами у судовому засіданні 12.02.2015 року було подано клопотання про продовження строків розгляду спору.

Суд, розглянувши подане відповідачем клопотання, у відповідності до вимог статті 27 Господарського процесуального кодексу України, залучає до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки.

Розглянувши подане сторонами 12.02.2015 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 12.02.2015 року винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладено розгляд справи на 19.03.2015 року.

18.03.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві представник відповідача зазначає, що постановою Національного банку України від 26.02.2015 року № 134 відкликано банківську ліцензію та постановлено ліквідувати Публічне акціонерне товариство "БГ БАНК". Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.02.2015 року № 43 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» на підставі постанови правління Національного банку України від 26.02.2015 року № 134 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК"» розпочато процедуру його ліквідації, призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Новікову М.М. строком на 1 рік з 27.02.2015 року по 26.02.2016 року включно. Відповідач зазначає, що враховуючи прийняте рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.02.2015 року № 43 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно у межах ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Представник позивача в судовому засіданні 19.03.2015 року надав документи на виконання вимог ухвали суду та підтримав заявлені позовні вимоги.

В судовому засіданні 19.03.2015 року представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

25.08.2011 року між Державною іпотечною установою (установа) та Публічним акціонерним товариством «Банк Перший» (банк), правонаступником якого є Публічне акціонерного товариство "БГ БАНК" укладено Договір про обслуговування іпотечних кредитів № 1 (далі - Договір 1).

Відповідно до пункту 1.2. Договору 1 установа доручає, а банк бере на себе зобов'язання здійснювати обслуговування іпотечних кредитів, переданих йому установою.

Згідно з пунктом 2.3.1. Договору 1 банк зобов'язався від імені та за дорученням установи приймати в установленому порядку і строки платежі від позичальників за іпотечними кредитами в рахунок погашення суми основного боргу за іпотечним кредитом, відсотків за користування ним, а також стягувати з позичальників суми комісійної винагороди, неустойки (штрафів, пені тощо).

Відповідно до пункту 2.3.2. Договору банк зобов'язався від імені та за дорученням установи перераховувати суми, що направляються в рахунок погашення заборгованості по кредиту, не пізніше наступного робочого дня за днем платежу, визначеного договором про іпотечний кредит, на поточний рахунок установи.

02.02.2012 року між Державною іпотечною установою (установа) та Публічним акціонерним товариством «Банк Перший» (банк), правонаступником якого є Публічне акціонерного товариство "БГ БАНК" укладено Договір про обслуговування іпотечних кредитів № 36 (далі - Договір 2).

Згідно з пунктом 1.1. Договору 2 установа доручає, а банк бере на себе зобов'язання здійснювати обслуговування іпотечних кредитів, виданих банком відповідно до стандартів установи на підставі договорів про іпотечний кредит, відповідних іпотечних договорів та інших забезпечувальних договорів, наступним кредиторам по яких є установа.

Відповідно до пункту 2.1.1. Договору 2 банк зобов'язався від імені та за дорученням установи приймати в установленому порядку і в установлені договором про іпотечний кредит строки платежі від позичальників в рахунок погашення суми кредиту, відсотків за користування ним, а також стягувати суми комісійної винагороди, неустойки (штрафів, пені тощо) на транзитний рахунок.

Згідно з пунктом 2.1.2. Договору 2 банк зобов'язався від імені та за дорученням установи перераховувати суми, що направляються в рахунок погашення заборгованості по кредиту, не пізніше дня наступного за днем прийому платежу відповідно до пункту 2.1.1. цього Договору, на поточний рахунок установи.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що в порушення умов Договору 1 та Договору 2 відповідачем не здійснено перерахування коштів, що сплачені позичальниками на виконання своїх зобов'язань за договорами про іпотечні кредити.

Відповідач проти позову заперечує та посилається на те, що враховуючи прийняте рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.02.2015 року № 43 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно у межах ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.02.2015 року № 43 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» на підставі постанови правління Національного банку України від 26.02.2015 року № 134 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК"» розпочато процедуру його ліквідації, призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Новікову М.М. строком на 1 рік з 27.02.2015 року по 26.02.2016 року включно.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 вказаного Закону унормовано, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Крім того, порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1)припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2)банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3)строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4)припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5)відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6)укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7)втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів").

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1)визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2)відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3)складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Таким чином, з системного аналізу вищевикладеного, враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК", задоволення вимог кредиторів банку, зокрема Державної іпотечної установи, здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відкликання Національним банком України на момент даного спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури заявлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", при цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Згідно з частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, позовні Державної іпотечної установи задоволенню не підлягають.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Державної іпотечної установи відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.03.2015

Суддя С.В. Стасюк