ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2015 р. Справа № 5015/3898/11

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Д.Новосад

суддів О.Михалюк

Г.Мельник

розглянувши матеріали апеляційних скарг Дочірнього підприємства "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця", смт. Немирів, Яворівський район, Львівська область, б/н від 26.03.12 та Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи Прийма В.М., с. Муроване Пустомитівський район, Львівська область та Завальницької Н.Б., м. Дубляни, Жовківський район, Львівська область б/н від 26.03.12 та Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", м. Київ, №04-09/413 від 12.04.12

на рішення господарського суду Львівської області від 21.02.12

у справі № 5015/3898/11

за позовом: Прокурора Яворівського району в особі :

позивача: Фонду державного майна України, м. Київ

до відповідача 1: Дочірнього підприємства "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпофоздоровниця", смт. Немирів, Яворівського району, Львівської області

до відповідача-2 : Закритого акціонерного товариства ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця", м. Київ

до відповідача-3 : Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "БТІ та ЕО", м. Львів

до відповідача-4 : Виконавчого комітету Немирівської селищної ради, смт. Немирів, Яворівського району, Львівської області

до відповідача-5 : Немирівська селищна рада, смт. Немирів, Яворівський район, Львівська область

третя особа-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа Прийма В.М., с. Муроване, Пустомитівського району, Львівської області

третя особа-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Завальницька Н.Б., м. Дубляни, Жовківського району ,Львівської області

третя особа-3 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід", м. Львів

про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будівлі та споруди "Санаторія "Немирів" від 27.12.01 та скасування реєстрації права власності на будівлі і споруди "Санаторія "Немирів"

За участю представників сторін:

від прокурора:Макогон Ю.І.- прокурор (запізнився);

від позивача: Жуган І.О. - представник (довіреність № 75 від 24.01.13);

від відповідача-1: Станько Т.Р.- представник (довіреність № б/н від 28.04.12);

від відповідача-2: Лисенко Я.О. - представник (довіреність № 27-12/05 від 27.12.12);

від відповідача-3: не з'явився;

від відповідача-4: не з'явився;

від відповідача-5: не з'явився;

від третьої особи-1: Станько Т.Р. - представник (довіреність № б/н від 28.04.12);

від третьої особи-2: Станько Т.Р.- представник (довіреність № б/н від 28.04.12);

від третьої особи-3: не з'явився.

Права та обов'язки, передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України, роз'яснено.

Відводів складу суду не заявлено.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Львівської області від 21.02.12 у справі № 5015/3898/11 (суддя Н.Левицька) позовні вимоги Прокурора Яворівського району в особі Фонду державного майна України задоволено частково. Визнано недійсними свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 072014, видане 01.08.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ № 728387, видане 30.07.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ № 728389, видане 30.07.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ № 728390, видане 30.07.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ № 728391, видане 30.07.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ № 728392, видане 30.07.08; недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ № 728386 видане 30.07.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ № 728400, видане 30.07.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 072015, видане 01.08.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ № 728385, видане 30.07.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 072051, видане 01.08.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 072016, видане 01.08.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 072017, видане 01.08.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 072005, видане 30.07.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ № 728399 видане 30.07.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 072013, видане 01.08.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ № 728388, видане 30.07.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ № 728394, видане 30.07.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 072054, видане 01.08.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 072052, видане 01.08.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 072055 видане 01.08.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 072053 видане 01.08.08; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ № 728393, видане 30.07.08. Цим же рішенням визнано недійсною державну реєстрацію свідоцтв про право власності від 30.07.08 за реєстраційним номером: 23774964; від 30.07.08 за № 3774744; від 30.07.08 за № 23775836; від 30.07.08 за № 23775951; від 30.07.08 за № 23775173; від 30.07.08 за № 23775900; від 01.08.08 за № 24203799; від 30.07.08 за № 23775027; від 01.08.08 за № 23775110; від 30.07.08 за № 24178349, від 01.08.08 за № 24205684; від 01.08.08; за № 23775858; від 01.08.08 за № 24205732; від 30.07.08 за № 23775829; від 30.07.08 за № 23774797; від 01.08.08 за № 4203983; від 30.07.08 за № 23774839; від 30.07.08 за № 23775944; від 01.08.08 за № 23775141; від 01.08.08 за № 23775808; від 01.08.08 за № 24204077; від 01.08.08 за № 23775778; від 30.07.08 за № 23775205. Визнано за державою Україна в особі Фонду Державного майна України право власності на об'єкти нерухомості, а саме:

- адмінкорпусу (вул. Курортна, 21),

- лікувального корпусу (вул. Курортна, 22),

- водоозокеритна лікарня вул. Курортна, 23),

- спального корпусу №5 (вул. Курортна, 24),

- спального корпусу №6 (вул. Курортна, 25),

- клубу-їдальні (вул. Курортна, 26),

- хлораторної КС (вул. Курортна, 27),

- очисної споруди (вул. Курортна, 27),

- насосної КОС (вул. Курортна, 27),

- механічної майстерні (вул. Курортна, 28),

- конюшні (вул. Курортна, 29),

- котельні водолікарні (вул. Курортна, 30),

- матеріального складу (вул. Курортна, 31),

- гаража (вул. Курортна, 32),

- надкаптажної будівлі сірководневої води №1-К (вул. Курортна, 34),

- надкаптажної будівлі сірководневої води №2-К (вул. Курортна, 37),

- столярної майстерні (вул. Курортна, 40),

- електростанції (вул. Курортна, 35),

- складських приміщень бувшого харчоблоку (вул. Курортна, 36),

- надкаптажної будівлі прісної води №11-РК (вул. Бандери, 43),

- надкаптажної будівлі свердловини прісної води №14-РК (вул. Бандери, 43),

- надкаптажної будівлі свердловини прісної води №14-БІС вул. Бандери, 43),

- надкаптажної будівлі свердловини прісної води №3-РК "Анна" (вул. Бандери, 43) у смт. Немирів, Яворівського району, Львівської області.

Цим же рішенням зобов'язано ЗАТ лікувально-оздоровчий заклад профспілок України "Укрпрофоздоровниця" передати за актом приймання-передачі у володіння держави в особі Фонду Державного майна України об'єкти нерухомості у смт. Немирів , Яворівського району, Львівської області, а саме:

- адмінкорпусу (вул. Курортна, 21),

- лікувального корпусу (вул. Курортна, 22),

- водоозокеритної лікарні (вул. Курортна, 23),

- спального корпусу №5 ( вул. Курортна, 24),

- спального корпусу №6 (вул. Курортна, 25),

- клубу-їдальні (вул. Курортна, 26),

- хлораторної ОКС (вул. Курортна, 27),

- очисної споруди (вул. Курортна, 27),

- насосної КОС (вул. Курортна, 27),

- механічної майстерні (вул. Курортна, 28),

- конюшні (вул. Курортна,29),

- котельні водолікарні (вул. Курортна, 30),

- матеріального складу (вул. Курортна, 31),

- гаража (вул. Курортна, 32),

- надкаптажної будівлі сірководневої води №1-К (вул. Курортна, 34),

- надкаптажної будівлі сірководневої води №2-К (вул. Курортна, 37),

- столярної майстерні (вул. Курортна, 40),

- електростанції (вул. Курортна, 35),

- складських приміщень бувшого харчоблоку (вул. Курортна, 36),

- надкаптажної будівлі прісної води 11-РК (вуд. С. Бандери, 43),

- надкаптажної будівлі свердловини прісної води №14-РК (вул. С. Бандери, 43),

- надкаптажної будівлі свердловини прісної води 14-БІС (вул. С. Бандери, 43),

- надкаптажної будівлі свердловини прісної води №3-РК "Анна"(вул. С. Бандери, 43).

Позовні вимоги в частині визнання недійсним рішення виконавчого комітету Немирівської селищної ради Яворівського району від 19.06.08 за № 47 "Про оформлення права власності на будівлі ДП "Санаторій "Немирів" в смт. Немирів за ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", згідно додатку № 1, зокрема адмінкорпусу (вул. Курортна, 21), лікувального корпусу (вул. Курортна, 22), водоозокеритної лікарні (вул. Курортна,23), спального корпусу №5 (вул. Курортна, 24), спального корпусу №6 (вул. Курортна, 25), клубу-їдальні (вул. Курортна, 26), хлораторної ОКС (вул. Курортна, 27), очисної споруди (вул. Курортна, 27), насосної КОС (вул. Курортна, 27), механічної майстерні (вул. Курортна, 28), конюшні (вул. Курортна, 29), котельні водолікарні (вул. Курортна, 30), матеріального складу (вул. Курортна, 31),гаражі (вул. Курортна, 32), на надкаптажну будівлю сірководневої води №1-К (вул. Курортна, 34), на надкаптажну будівлю сірководневої води №2-К (вул. Курортна, 37), спальний корпус № 11 (вул. Курортна,38), пральню (вул. Курортна, 39), столярну майстерню (вул. Курортна, 40), котельню №2 (вул. Курортна, 41), електростанцію (вул. Курортна, 35), складські приміщення бувшого харчоблоку (вул. Курортна, 36), надкаптажну будівлю прісної води №11-РК (вул. С. Бандери, 43), надкаптажну будівлю свердловини прісної води №14-РК (вул. С. Бандери, 43), надкаптажну будівлю свердловини прісної води №14-БІС (вул. С. Бандери, 43), надкаптажну будівлю свердловини прісної води №3-РК "Анна" (вул. С. Бандери, 43) у смт. Немирів залишено без розгляду. Провадження в частині решти позовних вимог припинено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 21.02.12 у справі № 5015/3898/11, відповідач-1 - Дочірнє підприємство "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця", треті особи - Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа Прийма В.М., Завальницька Н.Б., а також відповідач-2 - Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" - подали апеляційні скарги.

Зокрема, треті особи - Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа Прийма В.М. та Завальницька Н.Б. у апеляційній скарзі зазначають, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому, покликаються на те, що профспілки правомірно набули право власності на спірне майно, оскільки передача майна професійним спілкам у 1960 році, під час дії Конституції УРСР 1937р. свідчить про те, що таке майно передано у кооперативно-колгоспну форму власності, яка не є державною. Також, апелянти вважають помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що зміна форми власності профспілкового майна заборонялася узв'язку із введенням мораторію. Крім цього, Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа Прийма В.М. та Завальницька Н.Б. покликаються на те, що положення про права профспілкового комітету, затверджене Указом Президії Верховної Ради СРСР 27.09.1971р. щодо можливості безоплатного користування профспілками державним майном, у даному випадку не підлягає застосуванню, оскільки спірне майно належало профспілкам на праві власності з 1964 року. Поряд з цим, скаржники вважають, що місцевому господарському суду слід було застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин та як наслідок відмовити у задоволенні позову.

Відповідач-1 - Дочірнє підприємство "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця", у своїй апеляційній скарзі зазначає про те, що свідоцтва про право власності, які визнані судом недійсними не є тими актами, які може бути оскаржено до суду, оскільки вони не є правовстановлюючими документами, а тому на думку ДП "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпофоздоровниця", суду в цій частині позовних вимог слід було припинити провадження на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмета спору. Також скаржник вважає, що рішення в частині визнання права власності за державою є незаконним, оскільки суд не мав права визнавати право власності за новим власником (державою) не визнавши у встановленому законом порядку недійсним правовстановлюючий документ попереднього власника ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпофоздоровниця". При цьому, скаржник покликається на те, що судом не було з'ясовано те, що передача спірного майна до статутного фонду ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпофоздоровниці" та будь-яке його відчуження є незаконним та зазначає, що слід розмежовувати питання включення спірного майна до статутного фонду та подальше його відчуження.

Відповідач-2 - Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" також подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 21.02.2012р. в частині задоволення позовних вимог, відмовити в задоволенні позовних вимог, а в іншій частині залишити рішення без змін, оскільки вважає, що місцевим господарським судом невірно застосовано норма матеріального права. При цьому, скаржник зазначає, що ПАТ ЛОЗПУ "Укрпофоздоровниця" є повноцінним і законним власником спірного майна, яке на підставі ч. 1 ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 02.04.12, 06.04.12 подані відповідачем-1 та третіми особами матеріали скарг визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 19.04.12.

Розгляд апеляційних скарг відкладався на 14.05.12 з підстав викладених в ухвалі від 19.04.12. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду до спільного провадження прийнято також апеляційну скаргу відповідача-2.

Розгляд апеляційних скарг відкладався на 28.05.12 та на 11.06.12 з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 14.05.12 та від 28.05.12.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.06.12 клопотання ДП "Санаторій "Немирів" та третіх осіб - Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи Прийми В.М., Завальницької Н.Б. задоволено, апеляційне провадження по перегляду рішення господарського суду Львівської області від 21.02.12 у справі № 5015/3898/11 зупинено. Справу 5015/3898/11 скеровано на адресу Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення комплексної судово-економічної та будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.13 апеляційне провадження у справі № 5015/3898/11 поновлено, справу призначено до розгляду на 28.05.13.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 28.05.13 у складі головуючого судді Новосад Д.Ф. суддів Михалюк О.В., Мельник Г.І. призначено додаткову комплексну судову економічну та будівельно-технічну експертизу, провадження у справі № 5015/3898/11 на час проведення експертизи зупинено; матеріали справи та інвентаризаційних справ скеровано Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

У зв'язку із перебуванням судді Мельник Г.І. у відпустці, розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 15.08.13 в склад колегії по розгляду апеляційних скарг Дочірнього підприємства "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця", смт. Немирів, Яворівський район, Львівська область, б/н від 26.03.12 та Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи Прийма В.М., с. Муроване Пустомитівський район, Львівська область та Завальницької Н.Б., м. Дубляни, Жовківський район, Львівська область б/н від 26.03.12 та Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", м. Київ, № 04-09/413 від 12.04.12, замість судді Мельник Г.І. введено суддю - Гриців В.М.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.08.13 апеляційне провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 24.09.13.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 24.09.13, у зв'язку з перебуванням у відпустці судді В. Гриців в склад колегії по розгляду даних апеляційних скарг введено суддю -Г.Мельник.

У зв'язку із перебуванням судді Мельник Г.І. у відпустці, розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 27.11.2014 в склад колегії по розгляду апеляційних скарг Дочірнього підприємства "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця", смт. Немирів, Яворівський район, Львівська область, б/н від 26.03.12 та Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи Прийма В.М., с. Муроване Пустомитівський район, Львівська область та Завальницької Н.Б., м. Дубляни, Жовківський район, Львівська область б/н від 26.03.12 та Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", м. Київ, № 04-09/413 від 12.04.12 введено суддю - Гриців В.М.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.09.13 призначено додаткову комплексну судову економічну та будівельно-технічну експертизу, матеріали справи та інвентаризаційних справ скеровано Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі на час проведення додаткової комплексної судової економічної та будівельно-технічної експертизи зупинено.

27.11.14 на адресу Львівського апеляційного господарського суду повернулись матеріали справи № 5015/3898/11 із Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз разом із висновком №2076 від 21.11.14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи по господарській справі №5015/3898/11. На підставі чого, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.12.14 провадження у справі поновлено, розгляд апеляційних скарг призначено на 26.01.15.

У зв'язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні судді Гриців В.М., розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.15 в склад колегії по розгляду апеляційних скарг Дочірнього підприємства "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця", смт. Немирів, Яворівський район, Львівська область, б/н від 26.03.12 та Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи Прийма В.М., с. Муроване Пустомитівський район, Львівська область та Завальницької Н.Б., м. Дубляни, Жовківський район, Львівська область б/н від 26.03.12 та Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", м. Київ, № 04-09/413 від 12.04.12 введено суддю - Мельник Г.І.

Розгляд апеляційних скарг відкладався на 23.02.15 з підстав викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.15

У зв'язку з перебуванням на лікарняному судді Мельник Г.І., розпорядженням в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 23.02.15 в склад колегії по розгляду апеляційних скарг Дочірнього підприємства "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця", смт. Немирів, Яворівський район, Львівська область, б/н від 26.03.12 та Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи Прийма В.М., с. Муроване Пустомитівський район, Львівська область та Завальницької Н.Б., м. Дубляни, Жовківський район, Львівська область б/н від 26.03.12 та Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", м. Київ, № 04-09/413 від 12.04.12 введено суддю - Орищин Г.В.

Розгляд апеляційних скарг відкладався повторно на 16.03.15 з підстав викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 23.02.15

У зв'язку із перебуванням у відпустці судді Орищин Г.В., розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 16.03.15 в склад колегії по розгляду апеляційних скарг Дочірнього підприємства "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця", смт. Немирів, Яворівський район, Львівська область, б/н від 26.03.12 та Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи Прийма В.М., с. Муроване Пустомитівський район, Львівська область та Завальницької Н.Б., м. Дубляни, Жовківський район, Львівська область б/н від 26.03.12 та Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", м. Київ, № 04-09/413 від 12.04.12 введено суддю -Мельник Г.І.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції апеляційні скарги Дочірнього підприємства "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" та Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Прийма В.М. та Завальницької Н.Б. та Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" прийнято до спільного розгляду.

В судове засідання 16.03.15 відповідачі 3, 4, 5 та третя особа 3, явки повноважних представників не забезпечили, причин неявки до відома суду не довели, хоча про розгляд апеляційних скарг були належним чином повідомлені, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, котрі містяться в матеріалах справи.

Представники скаржників в судовому засіданні 16.03.15 підтримали доводи та заперечення, викладені в апеляційних скаргах.

Представник Фонду Державного майна України та прокурор проти апеляційних скарг заперечують. Просять апеляційні скарги залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 21.02.12 у справі № 5015/3898/11 без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги Дочірнього підприємства "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця", Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Прийма В.М. та Завальницької Н.Б., а також Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" задоволенню не підлягають, рішення господарського суду Львівської області від 21.02.12 у справі № 5015/3898/11 слід залишити без змін.

При цьому колегія виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено господарським судом Львівської області, відповідно до Постанови Ради Міністрів УРСР № 606 від 23.04.1960р. "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР" (надалі - Постанова № 606) усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати Міністерство охорони здоров'я зобов'язано було передати у строк до 01.05.1960р. Українській республіканській раді профспілок з метою дальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок.

Згідно з п. 2 Постанови № 606 всі санаторії, в тому числі і санаторій "Немирів" (смт. Немирів, Рава-Руський район, Львівська область) були безкоштовно передані у відання Української Республіканської ради профспілок (Укрпрофради).

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів міста Києва було винесено Рішення № 9971 від 23.12.1991р., яким зареєстровано ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" як підприємство, яке є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, об'єднань санаторно-курортних закладів профспілок України і створене на майні засновників - Федерації професійних спілок України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності. При цьому, частка майна даної Федерації, переданого у статутний фонд Товариства, становила 92,92 % розміру статутного фонду.

Таким чином, на виконання вимог Постанови Президії Ради Федерації незалежних профспілок України від 22.11.1991р. "Про створення акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", та відповідно до акту від 24.01.1992р., у власність Акціонерного товариства лікувально-оздеровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" було передано майно територіальних санаторно-курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку, тощо.

Крім цього, згідно з Переліку до акту від 24.01.1992р., Акціонерному товариству лікувально-оздеровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" було також передано цілісний майновий комплекс Санаторію "Немирів" (смт. Немирів, вул. Курортна, Яворівський район, Львівська область), який увійшов до статутного фонду ЗАТ "Укрпрофоздоровниця".

Поряд з цим, з матеріалів справи встановлено, що Прикарпатським дочірнім підприємством ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" видано наказ №28 від 15.03.2000р. "Про створення філій Прикарпатського дочірнього підприємства ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" та затвердження положень про них" (надалі - Наказ №28).

Відповідно до Наказу №28 було створено, зокрема, філію Прикарпатського дочірнього підприємства ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" -"Санаторій "Немирів", а також затверджено її положення.

Одночасно, матеріалами справи встановлено, що 27.12.2001р. Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на підставі Рішення виконавчого комітету Немирівської селищної ради Яворівського району № 63 від 15.11.2001р. було проведено реєстрацію права власності на цілісний майновий комплекс "Санаторію "Немирів", який розташований на вул. Курортна, 20 в смт. Немирів, Яворівського району, Львівської області, за Прикарпатським ДП ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", про що 27.12.2001р. зроблено запис в реєстровій книзі №1 за реєстровим №7.

В подальшому, рішенням загальних зборів акціонерів ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" від 22.01.2003р. "Про зміни організаційно-правової структури ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" на базі філії Прикарпатського дочірнього підприємства ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" "Санаторій "Немирів" створено дочірнє підприємство "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця". А також, 06.02.2003р. зареєстровано Cтатут ДП "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофозлоровниця".

Відповідно до п. 1.2. Статуту ДП "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофозлоровниця", власником майна ДП "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" є ЗАТ "Укрпрофоздоровниця".

Пунктом 1.3. Cтатуту ДП "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофозлоровниця", передбачено, що ДП "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" є правонаступником Прикарпатського дочірнього підприємства ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця".

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що після розпаду СРСР правонаступником Української республіканської Ради профспілок стала Рада Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої, в свою чергу, є Федерація професійних спілок України.

Постановою Верховної Ради Української РСР "Про захист суверенних прав власності Української РСР" від 29.11.1990 року №506 введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності і власника державного майна до введення в дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Статтею 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України" від 10.09.1991 року встановлено, що майно підприємств, установ і організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування є державною власністю України.

Також, відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 24.08.1991 року №1427-XII визначено, що з моменту проголошення незалежності чинними на території України є тільки Конституція, закони, постанови Уряду та інші акти законодавства республіки.

Постановою Верховної Ради України від 04.02.1994 року "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" встановлено, що тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю. Тому, правовідносини щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами нерухомості установ професійних спілок України безпосереднім чином зачіпає майнові, соціальні та економічні інтереси держави.

Оскільки предметом спору є майно, яке було майном загальносоюзної громадської організації колишнього Союзу РСР, а правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР законодавчо не визначено, то дане майно на даний час є державною власністю. Відтак, з врахуванням викладеного, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що у зв'язку із введенням мораторію зміна форми власності профспілкового майна заборонялася.

При цьому, згідно зі ст.1 Тимчасового Положення "Про Фонд державного майна України", затвердженого постановою Верховної Ради України від 07.07.1992 року, Фонд державного майна України до законодавчого визначення правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР Фонд державного майна України здійснює право розпорядження цим майном у процесі приватизації та повноваження орендодавця майнових комплексів підприємств та організацій (їх структурних підрозділів).

Крім цього, станом на момент виникнення вказаних правовідносин діяла Конституція УРСР 1937 року, відповідно до статті 5 розділу І якої соціалістична власність УРСР має форму державної власності (всенародне майно) або форму кооперативно-колективної власності (власність окремих колгоспів, кооперативних об'єднань).

Згідно з ст.52 Цивільного кодексу УРСР 1922 року розрізняється власність: а) державна (націоналізована і муніципалізована); б) кооперативна; в) приватна.

Тобто, як Конституція 1937 року, так і Цивільний кодекс УРСР 1922 року не передбачали форми власності профспілок, а такі особи не відносилися до суб'єктів права власності.

Поняття власності профспілкових та інших громадських організації введено з 01.01.1964 року, з моменту набрання чинності Цивільним кодексом УРСР згідно Закону УРСР від 18.07.1963 року.

Так, глава 9 Цивільного кодексу УРСР визначала, що профспілкові та інші громадські організації володіють, користуються і розпоряджаються майном, що належить їм на праві власності, відповідно до їх статутів (положень).

Можливість існування права власності профспілкових організацій на майно закріплене в Конституції УРСР 1978р., стаття 10 якої крім аналогічної норми, яка була закріплена Конституцією УРСР 1937 року про те, що основу економічної системи України становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності, містить нову норму, що соціалістичною власністю є також майно профспілкових та інших громадських організацій, необхідне їм для здійснення статутних завдань.

Таким чином, як на момент передачі спірного майна до сфери управління Міністерства охорони здоров'я УРСР (постанова Ради Міністрів УРСР №433 від 17.04.1956 року), так і на момент передачі (повернення) у безоплатне відання Української республіканської ради профспілок (постанова Ради Міністрів УРСР №606 від 23.04.1960 року) чинне на той момент законодавство не передбачало існування такого різновиду соціалістичної власності, як право власності профспілок, що з'явилося пізніше (з 1964 року). При цьому, після введення нової форми власності - права власності профспілок на майно, цивільні відносини щодо набуття та припинення права власності регулювалися в т.ч. Цивільним кодексом УРСР 1963 року.

А тому, враховуючи викладене, покликання суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Прийми В.М. та Завальницької Н.Б. на те, що профспілки правомірно набули право власності на спірне майно, оскільки передача майна професійним спілкам у 1960 році, під час дії Конституції УРСР 1937р. свідчить про те, що таке майно передано у кооперативно-колгоспну форму власності, яка не є державною, колегія суддів вважає безпідставними.

За змістом ст.128 Цивільного кодексу УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідачами не надано доказів прийняття державою в особі уповноважених органів після 1964 року рішень чи інших розпорядчих актів, спрямованих на закріплення спірного майна (передання у оперативне управління чи господарське відання) за Українською республіканською радою профспілок чи іншою профспілковою організацією.

Тобто, після 1964 року власником (державою) не вчинялося дій, спрямованих на передачу (відчуження) спірного майна, а приписи Конституції УРСР 1978 року та Цивільного кодексу УРСР 1963 року, встановлюючи нову форму власності (власність профспілок), не містять будь-яких перехідних положень щодо автоматичного набуття у власність раніше одержаного профспілками у безоплатне відання державного майна. Відсутні норми щодо автоматичного закріплення (зміни власника) майна, яке знаходилося у безоплатному віданні профспілок до набрання чинності нових нормативно-правових актів, і в Законах України "Про власність", "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" чи Законах СРСР "Про власність", "Про громадські об'єднання", "Про професійні спілки, права і гарантії їхньої діяльності". Отже, правовий режим майна, одержаного профспілками у відання до 1964 року, не змінювався та не міг змінитися лише у зв'язку із запровадженням нової форми власності. Зміна могла мати місце виключно у спосіб, передбачений діючим після 1964 року законодавством, а існування обставин з якими таке законодавство передбачало можливість вибуття права власності на спірне майно відповідачами не надано. Водночас слід зазначити, що правовідносини закріплення на праві безоплатного відання за професійними спілками державного майна до 1964 року були врегульовані Положенням про права фабричного, заводського, місцевого комітету професійних спілок, затвердженого Указом Президії Верховної Ради СРСР від 15.07.1958 року, та в наступному - Положенням про права профспілкового комітету підприємств, установ, організацій, затвердженого Указом Президії Верховної Ради СРСР від 27.09.1971 року. Відповідно до пункту 28 Положення про права профспілкового комітету підприємств, установ, організацій, затвердженого Указом Президії Верховної Ради СРСР від 27.09.1971 року передбачалася можливість безоплатного користування профспілками державним майном, а відтак доводи апеляційної скарги третіх осіб в цій частині є необгрунтованими.

Отже, після законодавчого закріплення нової форми власності - права власності профспілок, законодавець розмежовував власність профспілок та безоплатне користування ними державним майном як різні види речових прав. Наведеною нормою на профспілки покладався обов'язок здійснювати господарське утримання, ремонт, охорону тощо одержаного у безоплатне відання майна, що виключає твердження Укрпрофоздоровниці про те, що здійснення ремонту та утримання свідчить про виконання функцій власника.

Таким чином, спірне майно знаходилося в державній власності, а тому могло бути відчужене виключно за згоди власника, тобто, держави (ст.225 Цивільного кодексу УРСР, ст. 4 Закону України "Про власність").

Главою VI Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 року визначено, що весь економічний і науково-технічний потенціал, що створений на території України, є власністю її народу.

При цьому, Постановою Верховної Ради УРСР від 15.10.1990р. "Про управління державним майном Української РСР" встановлено, що з метою захисту майнових прав та інтересів республіки, ефективного використання й збереження державного майна в умовах переходу до ринкових відносин і різноманітності форм власності до прийняття Закону Української РСР про Раду Міністрів Української РСР покласти на Раду Міністрів УРСР здійснення функцій по управлінню державним майном Української РСР, що є у загальнореспубліканській власності.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про власність" національне багатство України: земля, її надра, повітряний простір, водні та інші природні ресурси, що знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, основні засоби виробництва у промисловості, будівництві, сільському господарстві, транспорті, зв'язку, житловий фонд, будівлі та споруди, фінансові ресурси, наукові досягнення, створена завдяки зусиллям народу України частка в загальносоюзному багатстві, зокрема в загальносоюзних алмазному та валютному фондах і золотому запасі, національні, культурні та історичні цінності, в тому числі й ті, що знаходяться за її межами, є власністю народу України.

Згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)" від 05.11.1991 року №311, яка прийнята на виконання постанов Верховної Ради УРСР від 08.12.1990 року "Про порядок введення в дію Закону Української РСР "Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування", від 26.03.1991 року "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність", затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), що додається. Установлено, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що оскільки спірне майно не відноситься до майна, яке підлягало передачі до комунальної власності, а тому є всі підстави вважати, що вказане майно залишилося у державній власності.

З урахуванням постанови Верховної Ради України "Про управління майном підприємств, установ та організацій, що є у загальнодержавній власності" від 14.02.1992 року функція по управлінню державним майном покладена на Кабінет Міністрів України, а після набрання чинності постановою Верховної Ради України "Про Тимчасове положення про Фонд державного майна України" від 07.07.1992 року - на Фонд державного майна України.

Більше того, згідно з ст. 4 Тимчасового Положення "Про Фонд державного майна України", Фонд державного майна України здійснює державну політику у сфері приватизації державного майна та виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю; одним з основних завдань Фонду державного майна України є захист майнових прав України на її території та за кордоном.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", за Фондом державного майна закріплено повноваження щодо розпорядження майном, що перебуває на балансі громадських організацій колишнього СРСР. яке має статус державного.

Статтею 225 ЦК УРСР встановлено, що право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власнику.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що майно передане до статутного фонду ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", є державною власністю, а право розпорядження цим майном належить виключно Фонду державного майна України.

Крім цього, учасниками судового процесу не надано суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 34 ГПК України, про надання Фондом державного майна України дозволу на відчуження чи в інший спосіб зміни форми власності майна, яке є предметом спору.

Одночасно, перевіряючи доводи апеляційної скарги ДП "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпофоздоровниця", встановлено, що на момент відчуження ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" прав на спірне майно, діяла вимога щодо реєстрації прав на нерухоме майно, зокрема, ст.ст. 244, 227 ЦК УРСР, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.1966р., затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966р., погоджена Заступником Голови Верховного суду Української РСР від 15 січня 1966р.

В той же час, доказів реєстрації прав за ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" на спірні об'єкти нерухомого майна на момент їх відчуження відповідачами не представлено.

Тобто, належних правовстановлюючих документів (в розумінні законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин), ні у Федерації незалежних профспілок України, ні у ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" ніколи не було, оскільки Федерація незалежних профспілок України не отримувала у власність спірне майно, ні за радянських часів, ні за часів незалежності України.

Разом з тим, Законом України "Про об'єднання громадян", який набув чинності 18.07.1992р. встановлено, що особливості правового регулювання діяльності профспілок визначаються Законом України про профспілки. Так, Законом України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" від 15.09.1999р. визначено, зокрема, особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок в Україні.

Отже, до набуття чинності Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" профспілки в Україні повинні були діяти відповідно до Закону України "Про об'єднання громадян".

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про об'єднання громадян", об'єднання громадян може мати у власності кошти та інше майно, необхідне для здійснення його статутної діяльності. Об'єднання громадян набуває право власності на кошти та інше майно, передане йому засновниками, членами (учасниками) або державою, набуте від вступних та членських внесків, пожертвуване громадянами, підприємствами, установами та організаціями, а також на майно, придбане за рахунок власних коштів чи на інших підставах, не заборонених законом.

При цьому, статтею 20 Закону України "Про власність" від 07.02.1991р. було визначено, що професійні спілки та їх громадські об'єднання є суб'єктами колективної власності, згідно зі ст. 20 Закону України "Про власність", - право колективної власності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені обставини та нормативно правові акти підтверджують право державної власності на спірне майно, в той же час, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено учасниками процесу в судових засіданнях, ні відповідачі, ні треті особи, не визнають та оспорюють право державної власності на згадані об'єкти.

Відповідно до приписів ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 316 ЦК України визначено поняття права власності, це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Здійснення права власності регулюється ст. 319 ЦК України: власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; держава не втручається у здійснення власником права власності; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Перелік підстав припинення права власності визначений ч. 1 ст. 346 ЦК України, однак жодної із згаданих підстав для припинення права власності Держави на спірне майно, ні відповідачами, ні третіми особами, не наведено, не встановлено такого і судом.

Поряд з цим, як вже зазначалося вище, для повного та об'єктивного розгляду справи, Львівським апеляційним господарським судом, а саме ухвалою від 11.06.2012р. було призначено комплексну судову економічну та будівельно-технічну експертизу.

За результатами проведення комплексної судової економічнї та будівельно-технічної експертизи, 25.02.2013р. складено висновок Львівського НДІСУ № 2222-2244 судової будівельно-технічної експертизи по господарській справі № 5015/3898/11.

Згідно з вищевказаним висновком встановлено, що станом на 23.04.1960 року тільки частина будівель та споруд майнового комплексу «Санаторію «Немирів» (Львівська область, Яворівський район, смт. Немирк вул. Курортна 21) була закінчена будівництвом та мала наступну площу, а саме:

1) Будівля водоозокеритної лікарні Д-2, загальна площа 834,8 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 23;

2) Будівля механічної майстерні, Д-1, загальна площа 149,4 кв.м., смт. Немирів, вух Курортна 28;

3) Будівля конюшні, Н-1, загальна площа 231,1 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 29;

4) Частина будівлі котельні водолікарні, А-1, загальною площею 68,7 кв.м (приміщення №4), смт. Немирів, вул. Курортна 30;

5) Будівля матеріального складу 1-1, загальна площа 360,1 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна, 31;

6) Надкаптажна будівля свердловини сірководневої води №1-К, Н-1, загальна площа 13,5 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 34.

Також зроблено висновок, що після 23.04.1960 року були побудовані наступні будівлі та споруди майнового комплексу «Санаторію «Немирів»:

1) Будівля адміністративного корпусу Б-2, загальна площа 834,8 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 21.;

2) Будівля лікувального корпусу, А-3, загальна площа 1271,6 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 22;

3) Будівля спального корпусу №5, В-3, загальна площа 1157,2 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 24;

4) Будівля спального корпусу №6, Г-3, загальна площа 2060,2 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 25;

5) Будівля клубу-їдальні, А-4, загальна площа 3714,7 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 26;

6) Будівля хлораторної ОКС, П-1, загальна площа 11,8 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 27;

7) Будівля очисної споруди, Е-1, загальна площа 196,0 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 27;

8) Будівля насосної КОС, Г-1, площею 18,2 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 27;

9) Будівля гаражів, А-1, А прім-1, загальна площа 107,5 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 32;

10) Надкаптажна будівля свердловини сірководневої води дж. 2-К, А-1, площею 13,1 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 37;

11) Будівля столярної майстерні, Є-1, площею 65,4 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 40;

12) Надкаптажна будівля свердловини прісної води №11-РК, А-1, площею 10,0 кв.м., смт. Немирів, вул. С.Бандери 43;

13) Надкаптажна будівля свердловини прісної води №14-РК, Б-1, площею 17,9 кв.м., смт. Немирів, вул. С.Бандери 43;

14) Надкаптажна будівля свердловини прісної води №14-БІС, Г-1, площею 10,1 кв.м., смт. Немирів, вул. С.Бандери 43;

15) Надкаптажна будівля свердловини прісної води №3-РК «Анна», В-1, площею 4,9 кв.м., смт. Немирів, вул. С.Бандери 43 - побудовано в 2005р..

Крім цього, висновком експертизи встановлено, що по наявних матеріалах справи та долучених до матеріалів справи доказах, наданих відповідачем, не можливо встановити терміни введення в експлуатацію наступних будівель майнового комплексу санаторію «Немирів»:

1) Будівлі електростанції (трансформаторна підстанція), М-1, площею 36,5 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 35;

2) Будівлі складських приміщень бувшого харчоблоку, Л-1, площею 99,4 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 36.

А також, неможливо встановити яким був рівень фізичного зносу будівель та споруд майнового комплексу «Санаторію «Немирів», а саме :

1) Будівлі водоозокеритної лікарні Д-2, загальна площа 834,8 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 23;

2) Будівлі механічної майстерні, Д-1, загальна площа 149,4 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 28;

3) Будівлі конюшні, Н-1, загальна площа 231,1 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 29;

4) Частина будівлі котельні водолікарні, А-1, загальною площею 68,7 кв.м. приміщення №4), смт. Немирів, вул. Курортна 30;

5) Будівлі матеріального складу 1-1, загальна площа 360,1 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 31;

6) Надкаптажної будівлі свердловини сірководневої води №1-К, Н-1, загальна площа 13,5 кв.м., смт. Немирів, вул. Курортна 34;

Котрі були закінченими будівництвом об'єктами станом на 23.04.1960 року на момент їх передачі згідно постанови Ради Міністрів Української РСР від 23.04.1960 року №606 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР» - не надається можливим.

Разом з тим, експертом зроблено висновок про те, що реконструкція та поліпшення конструктивних елементів будівель майнового комплексу «Санаторію «Немирів», котрі були закінченими будівництвом об'єктами станом на 23.04.1960 року проводилась, а саме:

1). По в будівлі водоозокеритної лікарні Д-2, смт. Немирів, вул. Курортна 23 :

- ззовні будівля обшита пластиковою вагонкою;

- вхідні сходи та площадка оздобленні керамічною плиткою сучасного виробництва;

- дверні прорізи головного входу заповнені металопластиковими дверима;

- стіни та стелі приміщень коридорів першого та другого поверхів оздоблені пластиковою вагонкою;

- підлоги в коридорі першого поверху та стіни і підлоги в приміщеннях ванних кімнат та інших процедурних приміщеннях першого поверху оздоблені керамічною плиткою сучасного виробництва;

- мережі внутрішнього водопроводу холодної та гарячої води виконані з пластикових труб сучасного виробництва;

2). По надкаптажній будівлі свердловини сірководневої води №1-К, смт. Немирів, вул. Курортна 34:

- підлоги викладені керамічною плиткою сучасного виробництва;

- стіни та стеля приміщення оздоблені сучасною пластиковою вагонкою;

- технологічні трубопроводи змонтовані з пластикових труб сучасного виробництва;

Встановити конкретні терміни виконання робіт по реконструкції приміщень водоозокеритної лікарні Д-2 та надкаптажної будівлі свердловини сірководневої води №1-К, Н-1 не можливо так як в матеріалах справи та долучених до матеріалів справи доказах, наданих відповідачем, відсутні відповідні документи.

3).По будівлі котельні водолікарні А-1, смт. Немирів, вул. Курортна30:

- прибудованого в 1976 році приміщення №3 площею 88,5 кв.м., приміщення №5 площею 28,3 кв.м., приміщення №1 площею 5,1 кв.м. та приміщення №2 площею 7,5 кв.м.

По інших будівлях, які були закінченими будівництвом об'єктами станом на 23.04.1960 року, а саме: механічної майстерні, Д-1, смт. Немирів, вул. Курортна 28, конюшні, Н-1, смт. Немирів, вул. Курортна 29, матеріального складу 1-1, смт. Немирів, вул. Курортна 31 визначити чи проводилась будівельні роботи по реконструкції та поліпшенню конструктивних елементів не надається можливим так як дані будівлі мають значний фізичний знос.

Також, для повного та об'єктивного розгляду справи, Львівським апеляційним господарським судом, а саме ухвалою від 28.05.2013р. та від 24.09.2013р. було призначено додаткову комплексну судову економічну та будівельно-технічну експертизу.

За результатами проведення додаткової комплексної судової економічнї та будівельно-технічної експертизи, 21.11.2014р. складено висновок Львівського НДІСУ № 2076 додаткової судової будівельно-технічної експертизи по господарській справі № 5015/3898/11. Відповідно до висновку Львівського НДІСУ № 2076 встановлено, що внаслідок реконструкції та поліпшення будівлі котельні водолікарні А-1, смт. Немирів, вул. Курортна 30, майнового комплексу «Санаторію «Немирів», створено нове майно (нову річ). При цьому, по будівлях майнового комплексу «Санаторію «Немирів»: водоозокеритної лікарні Д-2, смт, Немирів, вул. Курортна 23, над каптажної будівлі свердловини сірководневої води №1-К, Н-1, смт. Немирів, вул. Курортна 34, на думку експерта, ознаки створення «нової речі» відсутні.

Поряд з цим, також за результатами проведення додаткової комплексної судової економічнї та будівельно-технічної експертизи, 31.10.2014р. складено висновок Львівського НДІСУ № 3481 додаткової судової будівельно-технічної експертизи по господарській справі № 5015/3898/11.

Згідно з вищевказаним висновком встановлено, що враховуючи відсутність первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку у яких відображено проведення витрат на реконструкцію та поліпшення майнового комплексу санаторію «Немирів» не надається за можливе встановити якою була частка витрат на реконструкцію та поліпшення майнового комплексу санаторію «Немирів» (котрі були закінченими будівництвом об'єктами станом на 23.04.60 та були передані згідно з постановою Ради Міністрів Української РСР від 23.04.60 № 606 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР») з боку держави та з боку ДП «Санаторій Немирів» у період з моменту набуття прав на неї Українською республіканською радою профспілок і до 29.11.90 на наступні будівлі:

- Будівля водоозокеритної лікарні Д-2, смт. Немирів, вул. Курортна 23;

- Будівля котельні водолікарні, А-1, смт. Немирів, вул. Курортна 30;

- Надкаптажна будівля свердловини сірководневої води №1-К, Н-1, смт. Немирів, вул. Курортна, 34.

А також встановлено, що вартість нерухомого майна у порівнянні з її залишковою балансовою вартістю початку реконструкції та поліпшення змінювалась наступним чином:

- Будівля водоозокеритної лікарні Д-2, смт. Немирів, вул. Курортна 23 станом на 1997 рік балансова вартість становила 118 965,90 грн., а станом на 2013 рік балансова вартість складала 459 731,58 грн. Балансова вартість згідно книг обліку основних фондів будівель і споруд (нерухомих) зросла у 3,86 раз.

- Будівля котельні водоозокеритної лікарні ДП санаторій «Немирів» станом на 1997 рік балансова вартість становила 15 550,18 рублів, а станом на 2013 рік така балансова вартість складає 58 242,33 грн. Балансова вартість згідно книг обліку основних фондів будівель і споруд (нерухомих) зросла у 3,75 раз.

- Надкаптажна будівля свердловини сірководневої води №1-К, Н-1. смт. Немирів, вул. Курортна, 34 станом на 1998 рік балансова вартість становила 1 116,47 грн., а станом на 2013 рік балансова вартість складала 8 374,71 грн. Балансова вартість згідно книг обліку основних фондів будівель і споруд (нерухомих) зросла у 7,5 раз.

Крім цього, перевіряючи доводи апеляційної скарги ДП "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмета спору, в частині визнання недійсними свідоцтв про право власності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" від 26.01.2000 № 02-5/35, акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Відповідно до пункту 6 Додатку № 1 до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 №121 (чинна на момент винесення рішення господарським судом львівської бласті від 21.02.2012р.) свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, видані органами державної виконавчої влади чи місцевого самоврядування, є правовстановлювальними документами, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ДП "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" безпідставними, та зазначає, що Свідоцтво про право власності є правовстановлюючим документом, а тому може бути предметом спору у господарських судах.

Щодо посилань третіх осіб - Суб'єкта підприємницької діяльності - фізична особа Прийми В.М. та Завальницької Н.Б. на застосування строків позовної давності, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Лише законодавчі положення Цивільного кодексу України, який набув чинності 01.01.2004, визначають правові підстави зміни права власності на майно, пов'язані з дією законодавчих положень у часі, якими є положення про набувальну давність (ст. 344 ЦК України).

Право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника.

Крім того, відповідно до положень ст. 83 ЦК УРСР позовна давність не поширюється на вимоги державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння громадських організацій або громадян, а згідно з п.4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, чинної на час розгляду спору, позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Відтак, покликання скаржників на те, що місцевому господарському суду слід було застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин, є безпідставними.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а саме, щодо визнання недійсними свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно; визнання недійсною державної реєстрації оспорюваних свідоцтв про право власності; визнання за державою Україна в особі Фонду Державного майна України права власності на об'єкти нерухомості, що є предметом спору; а також щодо зобов'язання ЗАТ лікувально-оздоровчий заклад профспілок України "Укрпрофоздоровниця" передати за актом приймання-передачі у володіння держави в особі Фонду Державного майна України об'єкти нерухомості.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що прокуратурою в позовній заяві визначено відповідачем-3: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "БТІ та ЕО", однак, до останнього не заявлено конкретних самостійних вимог.

Крім того, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", керуючись Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є лише органом, який здійснює державну реєстрацію права власності, а не правовстановлюючим органом. Відтак, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що БТІ не може виступати в статусі відповідача у спірних правовідносинах, а також про припинення провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача-3: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "БТІ та ЕО".

Разом з тим, дослідивши документальні докази у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (з наступними змінами і доповненнями) право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про залишення без розгляду позовних вимог, в частині визнання недійсним рішення виконавчого комітету Немирівської селищної ради Яворівського району, оскільки такі заявлено з порушенням вимог процесуального закону, а саме, змінено предмет та підставу позову після початку розгляду справи по суті.

Таким чином, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності та дослідивши документальні докази у справі колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та зазначає, що скаржниками у справі не доведено обставини на які вони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 21.02.2012р. у справі № 5015/3898/11 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржників, викладені ними в апеляційних скаргах, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою, у відповідності до ст. 104 ГПК України, для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 25, 33, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 21.02.12 у справі №5015/3898/11 залишити без змін, апеляційні скарги - без задоволення.

2. Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено: 17.03.15

Головуючий-суддя Д.Новосад

Суддя О.Михалюк

Суддя Г.Мельник