ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Справа № 920/1395/13

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Литвиненко С.О.

відповідача - Солошенко Л.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ДП "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України", м. Київ (вх. №452С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 08.12.14 року у справі № 920/1395/13

за позовом Дочірнього підприємства "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до ТОВ Інженерно-технічний центр "Оріон-Д", м. Суми

про визнання права власності на майно та зобов'язання виконати умови договору

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 06.03.2014 року первісний позов задоволено та визнано за позивачем право власності на компресорні модулі СМ1000МОS-G2-01, СМ1000МОS-G2-02, СМ900МОS-DЗ-01, СМ900МОS-DЗ-02, СМ1300МОS-V1-01, СМ1300МОS-V1-02, СМ1000МОS-Z1-01, СМ1000МОS-Z1-02, СМ1000МОS-Z1-03, СМ1000МОS-К2-01, СМ1000МОS-К2-02, СМ1000МОS-К2-03, СМ1000МОS-К4-01, СМ1000МОS-К4-02, СМ1300МОS-КD-01, СМ1300МОS-КD-02, СМ1300МОS-КМ1-01, СМ1300МОS-КМ1-02, СМ1000МОS-КR-01, СМ1000МОS-КR-02, СМ1300МОS-L2-01, СМ1300МОS-L2-02, СМ1300МОS-N1-01, СМ1300МОS-N1-02, СМ1200МОS-М1-01, СМ1200МОS-М1-02, СМ1300МОS-КН2-01, СМ1300МОS-КН2-02, СМ1000МОS-Н-01, СМ1000МОS-Н-02 до автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій ДП "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України"; зобов'язано ТОВ "ІТЦ "Оріон-Д" доставити зазначені компресорні модулі до автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій ДП "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України"; у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2014 року рішення господарського суду Сумської області від 06.03.2014 р. скасовано в частині задоволення первісного позову про визнання права власності на компресорні модулі до автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій ДП "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України" та прийнято в цій частині нове рішення про відмову в первісному позові повністю, а в решті рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.10.2014 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2014 р. та рішення господарського суду Сумської області від 06.03.2014 р. у справі №920/1395/13 в частині первісного позову та розподілу судових витрат скасовано, а справу №920/1395/13 в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції, в решті постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2014 р. залишено без змін.

Рішенням господарського суду Сумської області від 08.12.2014 року по справі №920/1395/13 (суддя Лиховид Б.І.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, ДП "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України", не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права при його прийнятті.

Просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 08.12.2014 року по справі №920/1395/13 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд не дослідив підстави набуття права власності на Обладнання відповідно до умов договору поставки обладнання № 96-У від 18 серпня 2010 року, не надав належної оцінки підписаними сторонами акту приймання-передачі Обладнання від 27.11.2012 року та помилково визначив що вказаний акт був укладений на виконання Додаткової угоди від 08.06.2012 року.

Апелянт вважає, що відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України він набув право власності на спірне Обладнання з моменту фактичного його отримання відповідно до складеного Акту від 27.11.2012.

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм матеріального та процесуального права, надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове скасування рішення господарського суду першої інстанції та часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.08.2010 року між ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» (позивач, покупець) та ТОВ «ІТЦ «Оріон-Д» (відповідач, постачальник), як переможцем тендеру на закупівлю товарів, робіт, послуг за державні кошти, було укладено договір №96-У, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцю, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити компресорні модулі до автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій з проведеним комплексом заходів, в тому числі разом з іншим доставка, шеф-монтаж, пусконаладка на автомобільних газонаповнювальних компресорних станціях покупця.

Пунктами 1.2 та 1.3 договору сторони визначили перелік об'єктів для передачі обладнання та зазначили, що передача обладнання здійснюється по кожному об'єкту окремо.

Пунктом 2.2. договору сторони узгодили, що ціна договору визначається як сумарна вартість обладнання, включаючи доставку, шеф-монтаж та пусконаладку і становить 141 449 959 грн. 92 коп.

Згідно з пунктом 3.3 договору умови оплати обладнання визначаються додатковими угодами, які є невід'ємними частинами договору.

Згідно з пунктом 4.1 договору постачальник здійснює передачу обладнання на кожному об'єкті окремо. Передача підтверджується актом приймання-передачі обладнання, який вважається дійсним, якщо він підписаний уповноваженими представниками сторін. Датою передачі обладнання вважається дата, вказана в акті приймання-передачі.

Постачальник передає покупцю обладнання (за наявності висновку про відповідність обладнання нормативно-правовим актам України) після проведення тестового пуску та експлуатаційного випробування обладнання протягом 72 годин безперервно, та за умови виходу обладнання на робочий режим експлуатації та відповідності фактичних виробничо-експлуатаційних параметрів технічній документації на обладнання.

Відповідно до пункту 4.2 договору перехід права власності на обладнання, а також всіх ризиків випадкової загибелі, пошкодження чи знищення обладнання відбувається після підписання акта приймання-передачі.

Відповідно до пункту 4.3 договору, строки передачі обладнання від постачальника до покупця визначаються по кожному об'єкту, про що сторони укладають додаткові угоди до договору.

За умовами п. 4.5 договору постачальник передає покупцю обладнання (за наявності висновку про відповідність обладнання нормативно-правовим актам України) після проведення тестового пуску та експлуатаційного випробування обладнання протягом 72 годин поспіль та вихід останнього на робочий режим експлуатації за умови відповідності виробничо-експлуатаційних параметрів технічній документації на обладнання.

Додатковою угодою від 08.06.2012 року №8/1 до договору закупівлі було доповнено пункт 4.12 вказаного договору, який передбачає передачу постачальником покупцю обладнання, зазначеного у специфікаціях № 1- № 30 у користування, за виключенням шеф-монтажу та пусконаладки (далі - Компресорні модулі) та обов'язок покупця після проведення монтажу Компресорних модулів повернути їх постачальнику за відповідними актами, форми яких наведені у додатках №1 і № 2 до додаткової угоди.

У період з 08.09.2010 року по 29.10.2012 року до договору закупівлі було укладено додаткові угоди №№1, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, якими було встановлено розмір та строк оплати за договором. Загальна сума грошових коштів, щодо перерахування яких було укладено додаткові угоди, складає 129 963 476,48 грн.

З матеріалів справи вбачається, що зазначена сума грошових коштів була перерахована ДП "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України" до ТОВ "ІТЦ "Оріон-Д", що підтверджується відповідними банківськими виписками.

Також сторонами було підписано додаткові угоди від 22.08.2011 року №6 та від 25.12.2012 №б/н про продовження строку виконання зобов'язань за договором .

Як правомірно встановив суд першої інстанції, укладений між сторонами договір від 18.08.2010 року № 96-У укладався на підставі Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 року № 2289-VI в результаті певної процедури.

У статті 1 цього Закону вказано, що договір про закупівлю - це договір, який укладається між замовником і учасником за результатами процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари за державні кошти.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю продукції) переможця процедури закупівлі та не повинні змінюватися після підписання договору про закупівлю до повного виконання зобов'язань сторонами, крім випадків зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування видатків та узгодженого зменшення сторонами договору ціни договору про закупівлю.

Оскільки додаткова угода від 08.06.2012 року №8/1 до договору №96-У від 18.08.2010 року передбачає можливість передачі частини предмету основного договору (компресорних модулів до автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій) в користування до здійснення доставки, шефмонтажу та пусконалагоджувальних робіт, тобто відрізняється від змісту пропозиції конкурсних торгів та змінює умови договору до його виконання, то вона суперечить ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» щодо заборони змінювати умови договору про закупівлю після підписання договору про закупівлю до повного виконання зобов'язань сторонами, а відтак вважається, що умови договору №96-У від 18.08.2010 року додатковою угодою від 08.06.2012 року №8/1 змінені не були. За зазначених обставин і решта вказаних вище додаткових угод про внесення змін і доповнень до договору №96-У від 18.08.2010 року є такими, що не породжують жодних правових наслідків та не змінюють обсяг прав та обов'язків сторін за договором.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Статтею 215 ЦК України встановлено, зокрема, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Це кореспондується із нормами статті 207 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо визнання укладених між сторонами додаткових угод недійсними, оскільки їх зміст суперечить вимогам Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами діє договір №96-У від 18.08.2010 р. без змін до його умов, а тому підписаний між сторонами акт приймання - передачі обладнання від 27.11.2012р. є таким, що не відповідає умовам договору, зокрема пунктам 4.1, 4.2 та 4.5, зі змісту яких вбачається, що поставкою товару є зборка компресорних модулів до автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій з проведенням комплексу заходів, в тому числі разом з іншим доставка, шеф-монтаж, пусконаладка, а право власності на предмет договору переходить від постачальника покупцю після доставки, шеф-монтажу, пусконаладки, тобто, після проведення тестового пуску та експлуатаційного випробування обладнання протягом 72 годин безперервно, та за умови виходу обладнання на робочий режим експлуатації та підписання акту приймання-передачі.

Судова колегія вважає, що зі змісту договору закупівлі вбачається, що в ньому не встановлена ціна на кожне найменування товару, переліченого у специфікаціях, однак, договір містить загальну вартість кожного компресорного модуля з урахуванням його доставки, шеф-монтажу та пусконаладки на автомобільних газонаповнювальних компресорних станціях покупця.

Під час розгляду справи судом першої інстанції за клопотання позивача було призначено судову товарознавчу експертизу з метою визначення вартості обладнання.

Відповідно до Висновку судової товарознавчої експертизи №02/02-14 від 10.02.2014 року було визначено вартість обладнання із врахуванням вартості доставки та проведення робіт із пусконаладки та шефмонтажу.

На вимогу суду судовим експертом було надано додаткові пояснення щодо проведеної судової товарознавчої експертизи, відповідно до яких загальна вартість обладнання без врахування доставки та проведення робіт із пусконаладки та шеф-монтажу становить:

№ з/пНайменування Компресорного модуля Сума, грн.
1 СМ1000MOS-G2-01 4 391 385,02
2 СМ1000MOS-G2-02 4 391 385,02
3 СМ990MOS-D3-01 4 160 063,54
4 СМ990MOS-D3-02 4 160 063,54
5 СМ1300MOS-V1-01 4 179 748,88
6 СМ1300MOS-V1-02 4 179 748,88
7 СМ1000MOS-Z1-01 4 413 842,90
8 СМ1000MOS-Z1-02 4 413 842,90
9 СМ1000MOS-Z1-03 4 413 842,90
10 СМ1000MOS-K2-01 4 446 777,71
11 СМ1000MOS-K2-02 4 446 777,71
12 СМ1000MOS-K2-03 4 446 777,71
13 СМ1000MOS-K4-01 4 332 095,34
14 СМ1000MOS- K4-02 4 332 095,34
15 СМ1300MOS-KD-01 4 307 411,05
16 СМ1300MOS-KD-02 4 307 411,05
17 СМ1300MOS-KM1-01 4 174 611,05
18 СМ1300MOS-KM1-02 4 174 611,05
19 СМ1000MOS-KR-01 4 325 735,97
20 СМ1000MOS-KR-02 4 325 735,97
21 СМ1300MOS-L2-01 4 260 267,77
22 СМ1300MOS-L2-02 4 260 267,77
23 СМ1300MOS-N1-01 4 300 723,08
24 СМ1300MOS-N1-02 4 300 723,08
25 СМ1200MOS-M1-01 4 463 342,26
26 СМ1200MOS-M1-02 4 463 342,26
27 СМ1300MOS-KH2-01 4 318 813,16
28 СМ1300MOS- KH2-02 4 318 813,16
29 СМ1000MOS-H-01 4 473 096,21
30 СМ1000MOS-H-02 4 473 096,21
Разом 129 956 448,49

Статтею 509 ЦК України передбачено поняття зобов'язання та підстави його виникнення. Так, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1. ст. 530 ЦК України встановлює, що зобов'язання повинні виконуватися в строк встановлений умовами зобов'язання. У разі якщо такий строк не встановлено, то зобов'язання повинно бути виконано за вимогою.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строк договору є час, протягом якого можуть здійснити свої права та обов'язки відповідно до умов договору.

Відповідно до п.11.1 договору № 96-У від 18.08.2010 р. строк дії договору становить 31.08.2011 року. Із врахуванням приписів ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» щодо заборони зміни істотних умов договору, зазначений строк є граничним, та не може бути змінений сторонами.

За таких обставин Відповідач був зобов'язаний поставити, а позивач оплатити обладнання в строк до 31.08.2011 року.

Позивач перерахував в рахунок попередньої оплати обладнання грошові кошти в сумі 129 963 476 грн. 48 коп. , що підтверджується відповідними банківськими виписками та не заперечується відповідачем.

Вартість обладнання згідно із висновком судової товарознавчої експертизи, із врахуванням додаткових пояснень наданих судовим експертом, становить 129 956 448,49 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який отримав суму попередньої оплати, не передав товар у встановлений строк, продавець має право вимагати передачі оплаченого товару.

Статтею 328 зазначеного Кодексу встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи зазначене, судова колегія вважає, що вимоги позивача про визнання права власності на обладнання вартістю 129 956 448,49 грн. є правомірними та такими що відповідають приписам ст.334, 693 ЦК України.

Зважаючи на ту обставину, що обладнання було передане позивачу відповідно до акту приймання - передачі від 27.11.2012 року, визнання права власності на обладнання що знаходиться у фактичному володінні позивача (покупця) є належним способом захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.

Висновок суду першої інстанції про перехід права власності на обладнання лише після виконання підрядних робіт щодо його шеф-монтажу та пусконаладки не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки судом першої інстанції не враховано, що здійснення попередньої оплати позивачем і прострочення відповідачем обов'язку щодо поставки обладнання відповідно до умов договору, надає право позивачеві вимагати виконання зобов'язань лише в оплаченій частині.

Разом з тим, позивач не надав доказів на підтвердження оплати вартості доставки обладнання згідно з пунктом 4.1 договору по кожному об'єкті окремо.

Зокрема, позивач не довів, що сплачена сума попередньої оплати, яка перевищує вартість обладнання, відповідає вартості доставки обладнання, встановлену сторонами у договорі.

За таких обставин, апеляційний суд відмовляє у задоволенні вимог про зобов'язання здійснити доставку обладнання на об'єкти позивача та судове рішення в цій частині залишає без змін.

Таким чином, керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, ст.ст. 104-105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Сумської області від 08.12.2014 року у справі №920/1395/13 в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на компресорні модулі до автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати право власності Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на компресорні модулі СМ1000МОS-G2-01, СМ1000МОS-G2-02, СМ900МОS-DЗ-01, СМ900МОS-DЗ-02, СМ1300МОS-V1-01, СМ1300МОS-V1-02, СМ1000МОS-Z1-01, СМ1000МОS-Z1-02, СМ1000МОS-Z1-03, СМ1000МОS-К2-01, СМ1000МОS-К2-02, СМ1000МОS-К2-03, СМ1000МОS-К4-01, СМ1000МОS-К4-02, СМ1300МОS-КD-01, СМ1300МОS-КD-02, СМ1300МОS-КМ1-01, СМ1300МОS-КМ1-02, СМ1000МОS-КR-01, СМ1000МОS-КR-02, СМ1300МОS-L2-01, СМ1300МОS-L2-02, СМ1300МОS-N1-01, СМ1300МОS-N1-02, СМ1200МОS-М1-01, СМ1200МОS-М1-02, СМ1300МОS-КН2-01, СМ1300МОS-КН2-02, СМ1000МОS-Н-01, СМ1000МОS-Н-02 до автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

В решті рішення господарського суду Сумської області від 08.12.2014 року у справі № 920/1395/13 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Оріон-Д" (40020, м. Суми, вул. Курська, 147, , р/р 0311 в КФ АТ "Місто Банк" м. Київ, МФО 380593) на користь Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, 2, , п/р 0297 в Київській філії АТ "Місто Банк" м. Київ, МФО 380593,) судові витрати 36540,00 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 23.03.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.