РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Справа № 918/33/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Бучинська Г.Б. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Пронюк В.Я.,

відповідача - Харченко Т. В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 09.02.15 р. у справі № 918/33/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Комунального підприємства "Костопількомуненергія", м. Костопіль

про стягнення в сумі 208 027 грн. 14 коп.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 09.02.2015 р. у справі №918/33/15 (суддя Андрійчук О.В.) у позові Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Костопількомуненергія" про стягнення в сумі 208 027 грн. 14 коп. - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Рівненської області від 09.02.2015 р. у справі №918/33/15 позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 09.02.2015 р. у справі №918/33/15 в повному обсязі. Прийняти нове рішення, яким стягнути з Комунального підприємства "Костопількомуненергія" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних у розмірі 15 403,39 грн. та суму на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 192 623,75 грн., а всього 208 027, 14 грн.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Крім того, позивач як на підставу скасування рішення суду посилається на те, що висновок суду першої інстанції, про те, що з моменту укладення договору про взаєморозрахунки сторони не мають претензій стосовно договору від 25.12.12. №13/3054-ТЕ-28 є хибним та не підтверджується жодними доказами.

Крім того, з розрахунку позовних вимог, який досліджувався судом та не заперечувався сторонами останнім днем нарахування є 27.10.2014 р., а договір про взаєморозрахунки укладено 17.10.2014 р. та виконано 27.10.2014 р. і в нього відсутня умова, що його положення розповсюджуються на правовідносини, що склалися до його підписання.

Відтак, враховуючи ст..529, 599 та 628 Цивільного кодексу України та ст..193 Господарського суду України та практику Верховного Суду України, апелянт вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.02.2015 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 р. у справі №918/33/15 змінено склад колегії, окрім заміни головуючого судді, змінено склад суду, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Дужич С.П., суддя Бучинська Г.Б.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне підприємство "Костопількомуненергія" вважає, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними, а рішення місцевого господарського суду законним.

В судовому засіданні представник позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Пронюк В.Я. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав пояснення на обгрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 09.02.15 р. у справі №918/33/15 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і прийняти нове рішення, яким стягнути з Комунального підприємства "Костопількомуненергія" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних у розмірі 15 403,39 грн. та суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 192623,75 грн., а всього 208 027,14 грн.

Представник відповідача - Комунального підприємства "Костопількомуненергія" Харченко Т.В. заперечила проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу №02-15/399 від 03.03.15 р., та надала пояснення на обгрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 09.02.15 р. у справі №918/33/15 є законним та обгрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, продавець) та Комунальним підприємством "Костопількомуненергія" (відповідач, покупець) укладено договір № 13/3054-ТЕ-28 купівлі-продажу природного газу (надалі-договір).

Згідно п. 1.1. договору продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 4010 тис. куб. м. (чотири мільйони десять тисяч куб. м), у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м): І кв. - 2240; ІІ кв. - 180; IV кв. - 1590.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У пункті 3.4. договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Згідно п. 5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ України.

Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб. м газу становить 1 091, 00 грн. без урахування збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1 091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію (п. 5.3. договору).

Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 4 374 910,00 грн., крім того ПДВ - 874 982,00 грн., разом з ПДВ - 5 249 892,00 грн. (п. 5.5. договору).

У відповідності до п.6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по даному договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості (п. 6.3. договору).

Відповідно до п.7.2. Договору у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно п. 9.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звертатися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

У відповідності до п.11.1. договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печаткам Сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди №1 від 25.12.2012 р. до Договору п.4.1. Договору викладено у наступній редакції: "Кількість газу, яка передається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця."

Позивачем протягом січня - грудня 2013 року на виконання умов договору поставлено відповідачу 3 349,061 куб.м. газу на загальну суму 4 384 590,64 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 року на суму 947 187,86 грн., від 28.02.2013 року на суму 696 042,73 грн., від 31.03.2013 року на суму 849 014,88 грн., від 30.04.2013 року на суму 294 092,15 грн., від 31.10.2013 року на суму 372 078,57 грн., від 30.11.2013 року на суму 486 078,46 грн., від 24.01.2014 року на суму 740 095,99 грн.

17 жовтня 2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департаментом фінансів Рівненської облдержадміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства, енергетики та енергоефективності Рівненської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Рівненської районної державної адміністрації, Костопільською районною державною адміністрацією, Відповідачем та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" було укладено договір № 839/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік"; надалі Договір № 839/30 від 17 жовтня 2014 року).

З Договору №839/30 від 17 жовтня 2014 року вбачається, що предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року № 30.

Згідно пункту 9 Договору № 839/30 від 17 жовтня 2014 року визначено, що: сторона шоста (Відповідач) перераховує на рахунок сторони останньої (Позивача) кошти в сумі 2 865 966 грн. 55 коп., у тому числі ПДВ 477 661,09 коп., для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013 рік згідно з Договором від 25 грудня 2012 р. №13/3054-ТЕ-28 в сумі 2 755 999,30 грн. в т.ч. ПДВ 459 333,21 грн. та за спожитий природний газ за 2014 рік згідно з договором від 10.12.2013 р. №1826/14-ТЕ-28 в сумі 109 967,25 грн. в т.ч. ПДВ 18 327, 88 грн.

У підпунктах 2, 3 пункту 12 Договору № 839/30 від 17 жовтня 2014 року, закріплено з метою виконання договору сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до Договору та перераховувати кошти наступній стороні.

Також, колегія суду звертає увагу, що пунктом 17 Договору № 839/30 від 17 жовтня 2014 року визначено, що сторони засвідчують, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета Договору.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що на виконання зазначеного договору заборгованість в розмірі 2 755 999,30 грн., що виникла на підставі договору № 13/3054-ТЕ-28 купівлі-продажу природного газу від 25.12.2012 року, погашена в повному обсязі, про що свідчить платіжне доручення № 1871 від 27.10.2014 року.

Відтак, відповідач свої зобов'язання з оплати природного газу, поставленого протягом січня - грудня 2013 року, виконував не своєчасно, погасивши заборгованість за спожитий природний у повному обсязі лише 27.10.2014 року.

У зв'язку з тим, що відповідач своєчасно не виконував умов договору в частині оплати вартості поставленого газу, позивач здійснив нарахування 3% річних в розмірі 15 403,39 грн. та інфляційних в розмірі 192 623,75 грн. за період до 27.10.2014 року, тобто до дня проведення фактичних розрахунків.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України господарсько-договірними зобов'язаннями є майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів.

Цивільний кодекс у ч. 1 ст. 509 ЦК України також визначає зобов'язання як є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За умовами частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України, одна сторона (продавець) зобов'язується передати у власність другій стороні (покупцеві) товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму після прийняття товару, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару.

Колегія суддів зазначає, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та п.7.2 договору купівлі-продажу природного газу №13/3054-ТЕ-28 від 25.12.2012 р. у вигляді 3% річних та інфляційних необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків, які діяли на момент розгляду справи і відповідно до пункту 17 яких сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, які передбачені договором про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію від 17.10.2014 р. №839/30, правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 15 403,39 грн. - 3% річних та 192 623 грн. 75 коп. - інфляційних втрат - відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року у справах № 5011-1/1043-2012-42/528-2012 та № 5011-35/1533-2012-19/522-2012.

Згідно з частиною 1 статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Відтак з урахуванням вище викладеного, доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 09.02.2015 р. у справі №918/33/15 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Справу №918/33/15 повернути до господарського суду Рівненької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Дужич С.П.