номер провадження справи 17/148/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015 Справа № 908/5762/14

за позовною заявою: суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача: Мелітопольської міської ради Запорізької області, 72312, м. Мелітополь, Запорізька область, вул. Карла Маркса, 5

про визнання права власності на частку окремо розташованої будівлі

суддя Корсун В.Л.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 06.01.15 № 8

від відповідача: Додудзинський М.М., довіреність від 20.03.14 б/н

СУТЬ СПОРУ:

15.12.14 до господарського суду Запорізької області звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_1.) з позовною заявою до Мелітопольської міської ради (далі Мелітопольська МР) в якій просить суд визнати право власності на 59,86 % /100,00 частки площі вартістю 353 578,78 грн. в окремо розташованій будівлі «Художній салон з підприємством громадського харчування», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1.

15.12.14 автоматизованою системою документообігу суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено позовну заяву ФОП ОСОБА_1 до розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 15.12.14 судом порушено провадження у справі № 908/5762/14, якій присвоєно № провадження 17/148/14, судове засідання призначено на 15.01.15. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи.

Ухвалою від 15.01.15 розгляд справи відкладено на 09.02.15.

Ухвалою суду від 09.02.15 судом задоволено клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду справи. Строк вирішення спору по справі продовжено на 15 днів - до 03.03.15. Розгляд справи відкладено до 09 год. 30 хв. 02.03.15.

За заявою представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 02.03.15, на підставі ст. ст. 821, 85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Сторонам повідомлено про час виготовлення у повного рішенні.

Позивач обґрунтовував свої вимоги ст. ст. 16, 778 Цивільного кодексу України, ст. 144 ГК України, ст. 23 п. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 10.8 договору оренди від 01.06.03 № 188, зазначав наступне. 01.06.03 між Мелітопольською міською радою та приватним підприємцем ОСОБА_1 укладено договір № 188 оренди окремо розташовані будівлі за адресою: АДРЕСА_2 терміном на 10 років. Рішенням виконкому Мелітопольської міської ради від 27.07.03 № 18713 та листом управління комунальної власності Мелітопольської міської ради від 07.07.03 за № 50/530 позивачу було надано дозвіл на проведення реконструкції орендованої будівлі. За період дії договору оренди позивачем за згодою орендодавця за власні кошти було здійснено реконструкцію (невід'ємні поліпшення) орендованої будівлі на суму 353 578,78 грн., що становить 59,86 % від ринкової вартості будівлі. Актом державної приймальної комісії від 14.07.14 новий об'єкт під назвою «Художній салон з підприємством громадського харчування», що розташований за адресою АДРЕСА_2 площею 325,5 кв.м. було введено в експлуатацію. 07.08.13 на підставі «Звіту про незалежну оцінку майна та ідентифікації невід'ємних поліпшень орендованого майна» та викладених у ньому висновків щодо розподілу часток у грошовій вартості об'єкту оренди, позивачем було направлено листа до відповідача про компенсацію позивачу витрат на реконструкцію приміщення. Відповіді на вказаний лист позивачу не було надано. На переконання позивача не можна вважати відповіддю лист за підписом начальника управління комунальної власності Мелітопольської міськради від 24.09.13 № 148 оскільки депутатська комісія не є юридичною особою і згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування» її рішення мають лише рекомендаційний характер.

Відповідач та його представник в суді проти позову заперечили повністю з підстав викладених у відзиві та уточненому відзиві на позов у цій справі. Представник пояснював наступне. На думку відповідача, обставини справи не відповідають випадкам припинення права власності Мелітопольської міськради на об'єкт оренди. Звернув увагу суду на те, що згідно із п. 2.2 договору оренди від 01.06.03 № 188, передача об'єктів в оренду не спричиняє передачі орендарю права власності на цей об'єкт. Власником орендованого об'єкта залишається Мелітопольська міська рада, а орендар користується ним протягом строку оренди. Пунктом 10.1 договору сторони визначили строк договору, а саме: з 01.06.03 по 01.06.13. З урахуванням п. 10.6 вказаного договору відповідач листом від 03.06.13 № 594/01-13 «Про припинення договору оренди комунального майна» повідомив позивача про не бажання продовжувати термін дії цього договору оренди та необхідність повернення комунального майна. Оскільки орендодавцем та стороною за договором оренди від 01.06.03 № 188 є Мелітопольська міська рада, а не управління комунальної власності цієї ради та не виконавчий комітет цієї ради, вважає доводи позивача безпідставними. А тому просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Свідоцтвом про право власності на частину будівель від 01.06.00 (видане на підставі рішення виконавчого комітету Мелітопольської ради від 13.12.91 № 1) виконавчий комітет Мелітопольської міської ради засвідчив, що об'єкт - частина будівлі, який розташовано в АДРЕСА_2, належить на праві комунальної власності (в цілому) - територіальній громаді м. Мелітополя в особі міської ради. Зазначена в наведеному свідоцтві частина будівель зареєстрована Мелітопольським БТІ на праві комунальної власності та записано в реєстрову книгу № 3п-27 за реєстровим № 340.

01.06.03 між Мелітопольською міською радою (Орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди № 188. Згідно із п. 1.1 вказаного договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в термінове платне користування окремо розташовані будівлі загальною площею 221,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, (дослівно по договору), «яка знаходиться в комунальній власності Мелітопольської міської ради. Майно здається в оренду з ціллю розміщення: частка приміщення для використання як художній салон з організацією виставок - продаж художніх творів і предметів народної творчості, музичного салону, друга частка приміщення - під громадське харчування».

Передача об'єкта в оренду не спричиняє передачі Орендарю права власності на цей об'єкт. Власником орендованого об'єкта залишається Мелітопольська міська рада, а Орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.2. договору).

Орендар зобов'язується (…) в разі припинення або розірвання Договору оренди повернути Орендодавцеві орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати орендованого майна з вини Орендаря (п. 5.7. договору).

Орендар має право (…) з дозволу Орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, здійснювати його реконструкцію, технічне переозброєння та інші поліпшення, що зумовлюють підвищення його вартості (п. 6.3. договору).

Згідно із п. 10.1. вказаного договору, він укладений строком на 10 років з 01.06.03 по 01.06.13 включно.

Зміни та доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення, що пропонуються, розглядаються протягом 1 місяця з дати їх подання до розгляду іншій стороні (п. 10.3. договору).

У разі припинення або розірвання договору (п. 10.5., п. 10.6.), поліпшення орендованого майна здійснені Орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованого майна не завдаючи йому шкоди, визнаються власністю Орендаря, а невідокремлювані поліпшення - власністю Орендодавця. Питання компенсації Орендодавцем збільшення вартості орендованого майна в результаті зазначених невідокремлюваних поліпшень вирішується відповідно до умов цього договору та чинного законодавства. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміни цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір підлягає продовженню на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін в законодавстві на дату продовження цього договору (п. 10.6. договору).

Чинність договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта за участю Орендаря; загибелі об'єкта оренди; дострокового розірвання, за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду; банкрутства Орендаря та в ін. випадках, прямо передбачених чинним законодавством України (п. 10.7. договору).

Додатком № 1 до вказаного договору, який є Актом прийому-передачі окремо розташованої будівлі по АДРЕСА_2, станом на 01.06.03, орендодавець передав, а Орендар прийняв окремо розташовану будівлю по АДРЕСА_2 площею 221, 1 кв.м. (внутр. розмір). Акт підписано міським головою та приватним підприємцем та посвідчено печатками Мелітопольської міської ради та приватного підприємця.

Додатковою угодою від 19.04.05 до договору оренди № 188 від 01.06.03, у зв'язку із зміною адресного номеру об'єкта оренди, Орендодавець та Орендар дійшли згоди внести зміни до договору оренди приміщення по АДРЕСА_2 в м. Мелітополі № 188 від 01.06.03 шляхом викладення п. 1.1. договору в новій редакції, а саме: 1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає в термінове платне користування приміщення загальною площею 221,1 кв.м. в окремо розташованій будівлі по АДРЕСА_2, яке є комунальною власністю Мелітопольської міської ради.

Постановою господарського суду Запорізької області від 19.10.06 у справі № 4/419/06-АП за позовом суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради про зобов'язання відповідача прийняти рішення щодо включення об'єкту приватизації до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, судом позов задоволено повністю. Суд зобов'язав Мелітопольську міську раду прийняти рішення про включення окремо розташованої будівлі загальною площею 221,1 кв. м. по АДРЕСА_2 в перелік об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу приватним підприємцем ОСОБА_1

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.04.11 у справі № 4/419/06-АП судом було задоволено заяву підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції у Запорізькій області про роз'яснення постанови цього суду від 19.10.06 у справі № 4/419/06-АП. Судом було роз'яснено, що постановою господарського суду Запорізької області від 19.10.06 у адміністративній справі № 4/419/06-АП Мелітопольська міська рада була зобов'язана прийняти рішення саме про включення окремо розташованої будівлі загальною площею 221,1 кв. м. по АДРЕСА_2 Запорізької області в перелік об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу приватним підприємцем ОСОБА_1

Листом від 07.07.03 № 10/530 за підписом начальника управління комунальної власності Мелітопольської міської ради ОСОБА_2 було повідомлено приватного підприємця ОСОБА_1 про те, що управління комунальної власності не заперечує проти проведення капітального ремонту та реконструкції орендованого приміщення по АДРЕСА_2.

При цьому, лист від 07.07.03 № 50/530, на який посилається позивач на аркуші 2 свого позову у цій справі, а ні приватний підприємець ОСОБА_1, а ні її представник в суді - ОСОБА_2 до матеріалів цієї господарської справи взагалі так і не було надано.

Також позивачем не надано до матеріалів справи рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 27.07.03 № 18713, на яке вказує позивач у своєму позові у цій справі та яким нібито був наданий дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_1 на проведення реконструкції орендованої будівлі.

Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 28.07.03 № 187/4 «Про надання дозволу на виконання проектно-вишукувальних робіт для реконструкції» виконком вирішив надати дозвіл гр. ОСОБА_1 на виконання проектно-вишукувальних робіт для реконструкції частини будівлі розташованої по АДРЕСА_2.

03.09.07 Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, який затверджено рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 13.09.07 № 198/6, державна приймальна комісія прийняла в експлуатацію закінчений будівництвом об'єкт - художній салон з підприємством харчування, що по АДРЕСА_2.

Листом за вих. від 03.06.13 № 186/2-07 Мелітопольська міська рада повідомляє приватного підприємця ОСОБА_1 про припинення договору оренди комунального майна. Додатком до вказаного листа є два примірники акту прийому-передачі для підписання та повернення на адресу управління комунальної власності Мелітопольської міської ради.

Як свідчать листи управління комунальної власності Мелітопольської міської ради від 24.09.13 «Про розгляд звіту про незалежну оцінку та ідентифікацію невід'ємних поліпшень», від 14.02.14 № П-12/з «Про надання відповіді», вказане управління розглянувши звернення повідомляє ФОП ОСОБА_1 про те, що 12.09.13 на засіданні постійної депутатської комісії з питань земельних відносин та комунальної власності територіальної громади було розглянуто наданий ОСОБА_1 звіт про незалежну оцінку та ідентифікацію невід'ємних поліпшень орендованого майна … Комісією прийнято рішення відмовити в компенсації витрат на поліпшення орендованого майна по АДРЕСА_2/1 та у визнанні за ФОП ОСОБА_1 права власності на частину орендованого майна пропорційно понесеним затратам на здійснення невід'ємних поліпшень.

Згідно із висновком викладеним у Звіті (м. Запоріжжя, 2014) про незалежну оцінку майна та ідентифікації невід'ємних покращень частини нежитлової будівлі (літера А-1) розташованого за адресою: АДРЕСА_2, проведеного приватною фірмою «LKI», ринкова вартість частини нежитлової будівлі (літера А-1) розташованої за адресою: АДРЕСА_2, станом на 31.10.14, без врахування ПДВ, складає 590 663,00 грн.

Невід'ємні покращення, проведенні об'єкту оренди - частини нежитлової будівлі (літера А-1) розташованого за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею по внутрішнім обмірам 331,60 м2, складають: 353 578,78 грн. без ПДВ, що у відсотковому співвідношенні від ринкової вартості становить 59,86%.

Як вказує позивач у своїй позовній заяві у цій справі, оскільки рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 27.07.03 № 18713, а також листом управління комунальної власності від 07.07.03 № 50/530 позивачці у цій справі було надано дозвіл на реконструкцію орендованої будівлі, ОСОБА_1 просить суд визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на 59,86% частки площі вартістю 353 578 грн. в окремо розташованій будівлі «Художній салон з підприємством громадського харчування», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Отже, предметом позову у цій справі є вимоги позивача про визнання за ОСОБА_1, а не за приватним підприємцем ОСОБА_1, право власності на 59,86% частки площі вартістю 353 578 грн. в окремо розташованій будівлі «Художній салон з підприємством громадського харчування», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 43 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України обов'язок доказування покладено на сторони.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до норм ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 12 ГПК України унормовано, що господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у т.ч. учасником, який вибув, а також між учасниками (…) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у т.ч. справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Згідно з ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, ін. юридичні особи (у т.ч. іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Розглядаючи позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 право власності на 59,86 % /100,00 частки площі вартістю 353578,78 грн. в окремо розташованій будівлі «Художній салон з підприємством громадського харчування», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, судом враховано, що за нормами ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеженим у його здійсненні (ч. 1). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2).

Статтею 327 ЦК України унормовано, що у комунальній власності є майно, у т.ч. грошові кошти, яке належить територіальній громаді (ч. 1). 2. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування (ч. 2).

Виходячи з положень ч. 2 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.97 № 280/97-ВР (у відповідній редакції), далі Закон № 280/97-ВР, місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з нормами ст. 10 Закону № 280/97-ВР, (…) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1 ст. 10). Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами (ч. 3 ст. 10).

Відповідно до ст. 11 Закону № 280/97-ВР, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (ч. 1). Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (ч. 2).

Статтею 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, позабюджетні цільові (в т.ч. валютні) та інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад (ч. 3). Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч. 5)

Пунктами 30, 31 ст. 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна (п. 30) та щодо прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, а також визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення (п. 31).

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» унормовано, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно (ч. 1). Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в т.ч. виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (ч. 5). Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою (ч. 6). Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності ін. суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ч. 8).

Із наведених вище законодавчих актів вбачається, що правомочності щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим комунальним майном, яке належить територіальній громаді м. Мелітополь, здійснює Мелітопольська міська рада.

При цьому, питання в частині прийняття рішень щодо відчуження комунального майна, щодо прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, вирішується виключно на пленарних засіданнях ради.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України унормовано, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі (ч. 1). Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2). До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва (ч. 3).

Згідно з положеннями ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника (ч. 1). Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом (ч. 2).

Статтею 778 ЦК України унормовано, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця (ч. 1). Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення (ч. 2). Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю (ч. 3). Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 4). Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості (ч. 5).

У відповідності з положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», на яку посилався позивач у своєму позові у цій справі, передбачено, що (…) передача майна в оренду не припиняє права власності на це майно. В разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника (ч. 1). Орендареві належить право власності на виготовлену продукцію, в т.ч. у незавершеному виробництві, та доход (прибуток), отриманий від орендованого майна, амортизаційні відрахування на майно, що є власністю орендаря, а також на набуте орендарем відповідно до законодавства інше майно (ч. 2). (…) Орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна. Право власності на майно, придбане орендарем за рахунок амортизаційних відрахувань, належить власнику орендованого майна (ч. 3). Якщо в результаті поліпшення, зробленого орендарем за згодою орендодавця, створена нова річ, орендар стає її власником у частині необхідних витрат на поліпшення, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно із ст. 27 вказаного Закону, у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди (ч. 1). Орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без заподіяння йому шкоди. Якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов'язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди. Вартість поліпшень орендованого майна, зроблених орендарем без згоди орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає (ч. 2).

Аналіз наведених вище норм чинних ЦК України, Законів України «Про оренду державного та комунального майна», «Про місцеве самоврядування в Україні», а також положень договору оренди від 01.06.03 № 188 свідчить, що позивач не довів належними та допустимими доказами того, що Орендодавцем за договором від 01.06.03 № 188, яким є Мелітопольська міська рада, було надано приватному підприємцю ОСОБА_1 дозвіл чи погодження на здійснення реконструкції, технічного переозброєння та інші поліпшення, що зумовлюють підвищення вартості такого майна.

Підставою для такого висновку суду є наступне.

Орендодавцем за договором від 01.06.03 № 188 є Мелітопольська міська рада, а не виконавчий комітет цієї ради чи управління комунальної власності вказаної ради.

Як свідчить зміст Положення про управління комунальною власністю Мелітопольської міської ради (в редакції затвердженій рішенням Мелітопольської міської ради від25.10.02 № 6), управління є правонаступником Мелітопольської міської ради … в частині прав та обов'язків Орендодавця за договорами оренди об'єктів комунальної власності (п. 1.6.). Основними завданнями Управління (п. 2.1.) є: реалізація державної політики у галузі управління комунальною власністю територіальної громади міста; організація виконання рішень вищестоящих органів виконавчої влади, міської ради, міського голови та виконавчого комітету міської ради з питань управління комунальною власністю територіальної громади міста; здійснення повноважень власника щодо майна, яке приватизується відповідно до прийнятих ним рішень; здійснення повноважень Орендодавця комунального майна відповідно до рішень власника майна.

Відповідно до п. 2.2.2. вказаного вище положення, в сфері оренди комунального майна управління комунальної власності (…) на підставі затвердженого міським головою рішення комісії укладає договори щодо оренди окремого нерухомого майна.

Таким чином, вбачається, що оскільки ФОП ОСОБА_1 не надала суду станом на час прийняття процесуального рішення у цій справі по суті спору доказів того, що на підставі безпосереднього, конкретного, за відповідним номером та датою рішення власника комунального майна, яким на території Мелітопольської міської ради є вказана рада, на підставі свого рішення рада надала право управлінню комунальної власності Мелітопольської міської ради здійснювати повноваження Орендодавця комунального майна, до кола якого відноситься і будівля загальною площею 221,1 кв.м. , що по вул. Шмідта,1-А (Шмідта, 1/1) в м. Мелітополі, у суду відсутні підстави вважати, що у встановлений чинним законодавством спосіб Мелітопольська міська рада надала приватному підприємцю ОСОБА_1 дозвіл на проведення капітального будівництва чи реконструкцію орендованого приміщення по АДРЕСА_2 в м. Мелітополі.

Більш того, в ході розгляду цієї справи судом враховано, що адреса вказана начальником управління комунальної власності Мелітопольської міської ради ОСОБА_2 в листі від 07.07.03 № 10/530 адресованому приватному підприємцю ОСОБА_1 (яким начальник управління комунальної власності міської ради повідомляв приватного підприємця про те, що управління комунальної власності міської ради не заперечує проти проведення капітального ремонту та реконструкції в приміщенні по АДРЕСА_2 в м. Мелітополі), не має жодного відношення до адреси вказаної в п. 1.1. договору від 01.06.03 №188.

Тобто, у договорі від 01.06.03 №188 укладеному між Мелітопольською міською радою та приватним підприємцем ОСОБА_1 мова йде про адресу: вул. Шмідта,1-А в м. Мелітополі і відсутні будь-які згадування про передачу в оренду комунального майна по АДРЕСА_2 в м. Мелітополі.

З огляду на зазначене надуманими та безпідставними судом визнаються твердження позивача про те, що рішенням уповноваженого органу - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 27.07.03 № 18713 та листом уповноваженого органу - управління комунальної власності Мелітопольської міської ради від 07.07.03 № 50/530 ОСОБА_1 було надано дозвіл на проведення капітального ремонту та реконструкції орендованої будівлі по АДРЕСА_2 в м. Мелітополі.

Більш того, судом прийнято до уваги той факт, що позивач посилаючись на рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 27.07.03 № 18713 самого такого рішення суду не надав.

А наявна у матеріалах цієї справи копія рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 28.07.03 № 187/4 «Про надання дозволу на виконання проектно-вишукувальних робіт для реконструкції», свідчить, що виконавчим комітетом вказаної ради (який не є Орендодавцем за договором від 01.06.03 № 188) громадянці ОСОБА_1, а не приватному підприємцю ОСОБА_1, була надана згода на виконання проектно-вишукувальних робіт для реконструкції частини будівлі розташованої по АДРЕСА_2/1 у м. Мелітополі.

Із змісту позовних вимог, а також наданих до матеріалів позовної заяви доказів не вбачається, що Мелітопольська міська рада своїм рішенням передавала управлінню комунальної власності Мелітопольської міської ради та виконавчому комітету цієї ради повноважень в частині дозволу вказаним виконкому та управлінню бути орендодавцем чи виконувати обов'язки орендодавця за договором оренди від 01.06.03 № 188.

В ході розгляду цієї справи по суті спору судом прийнято до уваги той факт, що лист управління комунальної власності Мелітопольської міської ради від 07.07.03 за № 10/530 до приватного підприємця ОСОБА_1 про те, що управління комунальної власності Мелітопольської міської ради не заперечує проти проведення капітального ремонту та реконструкції приміщення по АДРЕСА_2 в м. Мелітополі підписано ОСОБА_2, як начальником управління комунальної власності Мелітопольської міської ради, який не заперечував в судовому засіданні 02.03.15 під час розгляду цієї справи наявності у нього з позивачкою у цій справі родинних зв'язків.

Також, судом враховано, що позивач заявляючи до суду вимогу про визнання права власності на 59,86 % /100,00 частки вартості площі вартістю 353 578,78 грн. в окремо розташованій будівлі «Художній салон з підприємством громадського харчування», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з посиланням на норми ст. 778 ЦК України та п. 10.8 договору оренди від 01.06.03 № 188, не надав суду доказів на підтвердження того, що наслідки поліпшень орендованого майна при реконструкції будівлі загальною площею 221,1 кв. м. по АДРЕСА_2 в м. Мелітополі призвели до створення нової речі.

Так, зокрема, в наданому позивачем в якості доказу створення нової речі - Акті державної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта - художнього салону з підприємством громадського харчування по АДРЕСА_2/1, що в м. Мелітополі, від 03.09.07, який затверджено рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 13.09.07 № 198/6, взагалі відсутні будь-які слова чи згадування стосовно того, що в вказаний об'єкт, який прийнято в експлуатацію зазначеним актом, є новою річчю, яка створена в результаті реконструкції будівлі, яка була надана приватному підприємцю ОСОБА_1 при підписанні договору оренди від 01.06.03 № 188.

А посилання позивача у цій справі на п. 10.8. договору від 01.06.03 № 188, яким передбачено, що взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України, також не підтверджують доводи позивача про те, що при здійсненні поліпшень будівлі по АДРЕСА_2 позивачем була створена нова річ.

Більш того, наявність пункту 10.5. укладеного між сторонами договору від 01.06.03 № 188, згідно з умовами якого поліпшення орендованого майна здійснені Орендарем за рахунок власних коштів, які є не відокремлюваними поліпшеннями, є власністю Орендодавця, яким за умовами зазначеного вище договору є Мелітопольська міська рада, виключає можливість суду визнавати за позивачем право власності на 59,86% частки площі вартістю 353 578,78 грн. в окремо розташованій будівлі «Художній салон з підприємством громадського харчування», що по АДРЕСА_2.

Також в ході розгляду цієї справи судом враховано, що ФОП ОСОБА_1 у прохальній частині своєї позовної заяви у цій справі просила визнати за нею не як за приватним підприємцем ОСОБА_1 право власності на 59,86% частки площі вартістю 353 578,78 грн. в окремо розташованій будівлі «Художній салон з підприємством громадського харчування», що по АДРЕСА_2, а за громадянкою ОСОБА_1 І уточнень з цього приводу в розумінні ст. 22 ГПК України з цього приводу станом на час прийняття процесуального рішення у справі по суті спору ні позивачем, ні її представником в суді не заявлялось. А тому, судом розглядались позовні вимоги в редакції викладеній позивачем у прохальній частині його позовної заяви у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, позивачем в ході розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав, які є необхідними для задоволення позовних вимог в порядку визначеному чинним законодавством України та з підстав, зазначених у позові.

У зв'язку з чим, у задоволені позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на 59,86%, що становить 59,86/100,00 частки площі вартістю 353 578,78 грн. в окремо розташованій будівлі «Художній салон з підприємством громадського харчування», що по АДРЕСА_2, судом відмовляється.

Наведене у тексті цього рішення спростовує всі твердження позивача викладені у його позовній заяві у цій справі.

Згідно із положеннями ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 42, 43, 45, 12, 22, 30, 33, 34, 44, 49, 82, 821, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 10.03.15.

Суддя В.Л. Корсун