ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015 р. Справа№ 914/4565/14

За позовом: Приватного підприємства "Компанія "Астра", м.Львів

до відповідача: Комунального підприємства "Новояворівськжитло", м.Новояворівськ Львівської області

про: стягнення 153 912,93 грн.

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Ізовіт В.О. - представник (довіреність від 27.01.15р.);

В судовому засіданні 16.03.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

позов заявлено Приватного підприємства "Компанія "Астра" (м.Львів) до Комунального підприємства "Новояворівськжитло" (м.Новояворівськ, Львівська область) про стягнення 153 912,93 грн.

Ухвалою суду від 26.12.14 року порушено провадження у справі. Розгляд судової справи призначено на 29.01.15р. Вимоги до сторін висвітлено в зазначеній ухвалі, в тому числі визнано обов'язковою участь повноважних представників сторін в судове засідання.

28.01.2015 року представник відповідача через відділ обліку та документального забезпечення суду подав відзив на позовну заяву (вх. №2991/15 від 28.01.2015 року), в якому просить позов задоволити частково на суму 70 912, 66 грн., а в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені - відмовити.

В судовому засіданні 29.01.2015 року було оголошено перерву до 12.02.2015 року.

В судове засідання 12.02.2015 року позивач участь повноважного представника не забезпечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх. №5834/15 від 12.02.15 року) про відкладення розгляду справи у зв'язку неможливістю забезпечення участі повноважного представника в судове засідання.

Відповідач участь повноважного представника в судове засідання забезпечив, позовні вимоги визнав частково.

Судом відкладено розгляд справи на 26.02.2015 року.

В судове засідання 26.02.2015 року позивач участь повноважного представника забезпечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав заяву про збільшення позовних вимог (вх. №894/15 від 26.02.15 року), в якій просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 209 173,04 грн. із врахуванням суми заборгованості за грудень 2014 року та січень 2015 року, стягнути з відповідача суму пені в розмірі 7 665,05 грн., інфляційних витрат в розмірі 4 707,06 грн., 3% річних в розмірі 878,16 грн. та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Дана заява прийнята судом до розгляду.

Крім того, представник позивача через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів (вх. №895/15 від 26.02.2015 року). Дане клопотання задоволено судом.

Відповідач участь повноважного представника в судове засідання забезпечив, позовні вимоги визнав частково.

Сторони вимог ухвали суду від 12.02.2015 р. не виконали.

Розгляд справи відкладено на 12.03.2015 року та продовжено строк її розгляду на 15 днів.

11.03.2015 року позивачем через відділ обліку та документального забезпечення суду подано заяву про збільшення позовних вимог (вх. №1063/15 від 11.03.2015 року), в якій позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 243 424,51 грн. з врахуванням заборгованості за листопад 2014 року, 7665,05 грн. пені, 4707,06 грн. інфляційних втрат та 878,16 грн. 3% річних. Заяву прийнято судом до розгляду.

В судовому засіданні 12.03.2015 року судом оголошено перерву до 16.03.2015 року.

В судове засідання 16.03.2015 року позивач явку повноважних представників не забезпечив, з заявами чи клопотаннями не звертався, акту звірки взаєморозрахунків не подав.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, позов заперечив частково, подав платіжні доручення №3298 від 21.11.2014 р. на суму 15 000,00 грн. та №3318 від 27.11.2014 р. на суму 10 000,00 грн., які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне:

03.08.2012р. між позивачем (виконавцем згідно договору) та відповідачем (замовником згідно договору) було укладено договір №7 на ремонт і технічне обслуговування ліфтів, відповідно до п.1.1 якого, відповідач доручив, а позивач прийняв на себе організацію і виконання робіт по ремонту і обслуговуванню ліфтів в житлових будинках, котрі перебувають на балансі КП "Новояворівськжитло" - яке виступає балансоутримувачем і облсуговується "замовником" із додатком №1, що є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно із п. 1.3. договору вартість технічного обслуговування, згідно затверджених тарифів та вимог чинного законодавства, на день укладення договору становить 439,58 грн. за місяць за один ліфт. Загальна вартістьь робіт в місяць визначається на підставі додатку № 1 до договору, в якому визначається перелік ліфтів, технічне обслуговування яких здійснюється підрядником.

У п. п. 3.1, 3.3 договору сторони узгодили, що в кінці поточного місяця позивач представляє відповідачу акти виконаних робіт із зазначенням їх вартості. Відповідач їх підписує, завіряє підпис печаткою і не пізніше трьох днів з дня отримання один примірник акту повертає позивачу. На підставі підписаних актів відповідач щомісячно не пізніше десятого числа місяця, наступного за звітним, перераховує на поточний рахунок позивача кошти за відрахуванням 2,0% комісійної винагороди (комунальному підприємству „Новояворівськжитло").

На виконання умов договору №7 на ремонт і технічне обслуговування ліфтів від 01.03.2009р. позивач надав відповідачу послуг за період з липня 2011 року по жовтень 2014 року на загальну суму 140662,66 грн., що підтверджується копіями актів-рахунків № 135 за липень - жовтень 2014 року, долученими до матеріалів справи.

Як стверджує позивач, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати наданих послуг, в результаті утворилася заборгованість за вищевказаним договором КП „Новояворівськжитло" перед ПП „Компанія „Астра" у розмірі 140662,66 грн.

На дану суму позивачем нараховано 4707,06 грн. інфляційних втрат, 878,16 грн. 3% річних та 7665,05 грн. пені.

Згідно заяв про збільшення позовних вимог (від 26.02.2015 року № 894/15) та від 11.03.2015 року № 1069/15) прийнятих судом до розгляду, позивач просить суд стягнути із відповідача додатково 34251,47 грн. вартості наданих йому послуг за листопад; 34145,66 грн. за грудень 2014 року та 34364,72 грн. за січень 2015 року.

Частково заперечуючи позовні вимоги, відповідач посилається на здійснену ним часткову оплату боргу, що підтвердив платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Приписами статті 175 Господарського кодексу України встановлено, що майново-господарськими зобов'язаннями визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Як обумовлено приписами статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Як встановлено судом, 03.08.2012 року сторони уклали договір на ремонт і технічне обслуговування ліфтів № 7, який є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків між сторонами відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (п. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Судом встановлено, що сторонами підписано акти-рахунки приймання виконаних робіт з технічного обслуговування обладнання ліфтів за період з липня 2014 року по січень 2015 року, які свідчать про виконання обов'язків підрядником та прийняття робіт замовником і є підставою для оплати вартості робіт замовником відповідно до п. 3.3 договору.

Із врахуванням викладеного, суд встановив, що станом на момент розгляду спору у відповідача існує заборгованість перед позивачем на суму, що складає 148 674,51 грн. Виконані роботи прийняті відповідачем без застережень. Також судом встановлено, що відповідачем не надано і відповідно матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про проведення ним розрахунків за виконані позивачем роботи в даній сумі.

Суд приймає, як належні докази часткової оплати виконаних робіт, платіжні доручення, долучені до матеріалів справи, які містять призначення платежу: за технічне обслуговування і ремонт ліфтів за квітень - червень 2014 р. та згідно рішення суду у справі №914/2777/14, оскільки вказане рішення суду виконано в примусовому порядку. Згідно розпорядження №45069197 державного виконавця, грошові кошти в сумі 478 863,16 грн., що надійшли 19.01.2015 р. на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні судового наказу №914/2777/14, виданого 19.09.2014 р. Господарським судом Львівської області про стягнення заборгованості із Комунального підприємства "Новояворівськжитло" необхідно перерахувати, зокрема, 432 875,02 грн. на користь ПП "Компанія "Астра".

Положеннями статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання. Частинами 1, 2 статі 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України зазначається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. А ч. 1 ст. 547 визначає, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.1 сторони визначили, що за затримку платежів поза терміни, вказані п. 3.3. договору замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Відтак, правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Із врахуванням викладеного, зважаючи на здійснення відповідачем часткової проплати, яка не врахована позивачем при зверненні до суду з позовними вимогами, судом здійснено перерахунок інфляційних втрат, 3% річних та пені, виходячи з суми основної заборгованості, допущеної відповідачем на дату подання позову.

Згідно здійсненого судом перерахунку, стягненню підлягає 2391,45 грн. пені, 2183,83 грн. інфляційних втрат та 265,99 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір покладається на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що при поданні позову з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог, які були прийняті судом до розгляду, позивачем сплачено судовий збір не в повному обсязі, сума судового збору в розмірі 1 251,24 грн. підлягає до стягнення з позивача в дохід державного бюджету.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства „Новояворівськжитло" (81053, Львівська область, м. Новояворівськ, вул. Шептицького, 5, ідентифікаційний код 34978118) на користь Приватного підприємства „Компанія „Астра" (79068, м. Львів, вул. Гетьмана Мазепи, 4/112, ідентифікаційний код 30477310) 148 674,51 основного боргу, 2391,45 грн. пені, 2183,83 грн. інфляційних нарахувань, 265,99 грн. - 3% річних та 3070,37 грн. судового збору.

3. Стягнути з Приватного підприємства „Компанія „Астра" (79068, м. Львів, вул. Гетьмана Мазепи, 4/112, ідентифікаційний код 30477310) в дохід державного бюджету 1 251,24 грн. судового збору.

4. В решті позову відмовити.

Накази видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 23.03.2015 р.

Суддя Король М.Р.