РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015Справа №910/216/15-г

За позовом Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії

України»

До Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Представництво «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн»

Про розірвання договору № 0213/FA-05 від 02.06.2005 та стягнення

112 406 981,00 грн., 150 531,00 євро, 1 619 130,00 російських рублів,

2 892 340,00 дол. США

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Повар О.М. - по дов. № б/н від 05.01.2015

від відповідача Конопко І.І. - по дов. № 1-131100/807 від 21.01.2015

від третьої особи Чорноус А.Г. - по дов. № б/н від 20.10.2014

СУТЬ СПОРУ :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про розірвання договору на розрахунково-касове обслуговування № 0213/FA-05 від 02.06.2005 з наступним змінами та доповненнями; про стягнення 112 406 981,00 грн., 150 531,00 євро, 1 619 130,00 російських рублів, 2 892 340,00 дол. США.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.06.2005 між сторонами укладено договір на розрахунково-касове обслуговування № 0213/FA-05, відповідно до якого відповідач відкрив позивачу рахунки у національній валюті, в євро, в російських рублях та у доларах США. Протягом грудня 2014 року відповідачем за дорученнями позивача було здійснено ряд операцій, проте станом на 29 грудня 2014 року значна кількість платежів залишаються не проведеними відповідачем. Спроби позивача отримати обґрунтовані пояснення відповідача щодо невиконання наданих позивачем платіжних доручень залишились без відповіді. Зазначає, що бездіяльність відповідача завдає позивачу значної шкоди та є істотним порушенням умов договору, який у зв'язку з цим підлягає розірванню. Внаслідок таких дій позивач позбавлений можливості користуватись належними йому коштами, що знаходяться на рахунках у відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 порушено провадження у справі № 910/216/15-г, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Представництво «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» та розгляд справи призначено на 29.01.2015.

Третя особа у поданих 29.01.2015 до відділу діловодства суду поясненнях зазначає, що найважливішим напрямком діяльності ІАТА є організація взаєморозрахунків між суб'єктами повітряного транспорту, заснована на системі продажів перевезень на нейтральному бланку авіаквитків. На ІАТА було покладено суто технічна функція, яка полягала у регулярному перерахуванні коштів на рахунок позивача, вказаний у договорі № 010-BSP/PS від 31.03.2006. ІАТА в силу свого статусу міжнародної організації, що координує та представляє інтереси всіх учасників авіатранспортної галузі, є саме посередником та здійснює функції щодо забезпечення функціонування звітно-розрахункової системи та технічну функцію щодо отримання/переказу коштів, за що отримує оплату.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/216/15-г від 29.01.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 12.01.2015 та враховуючи клопотання позивача про відкладення розгляду справи, розгляд справи був відкладений на 10.02.2015.

Позивачем 06.02.2015 до відділу діловодства суду подано заяву в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої просить суд розірвати договір на розрахунково-касове обслуговування № 0213/FA-05 від 02.06.2005 з наступним змінами та доповненнями; стягнути 179 957 973,44 грн., 753,06 євро, 1 411 973,24 російських рублів, 3 567,04 дол. США.

В судовому засіданні 10.02.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 16.02.2014.

Відповідачем 16.02.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міжнародну асоціацію повітряного транспорту (International Air Transport Association).

Суд розглянувши подане відповідачем клопотання про залучення третьої особи відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Щодо наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Отже, третя особа без самостійних вимог, має знаходитися з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Договір № 010-BSP/PS від 31.03.2006 укладено на території України з Представництвом «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн», а не як вказує відповідач з Міжнародною асоціацією повітряного транспорту (International Air Transport Association).

Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн (International Air Transport Association, Міжнародна асоціація повітряного транспорту) - це публічна корпорація, яка створена відповідно до законодавства Канади за Спеціальним законом Парламенту Канади з наданими їй достатніми повноваженнями згідно з цим законом. Головний офіс компанії знаходиться за адресою: 800 Плейс Вікторія, а/с 113, Монреаль, Квебек, H4Z1M1, Канада. (Акт про заснування (Act of Incorporation) Міжнародної асоціації повітряного транспорту).

Відповідно до положень статті 95 Цивільного кодексу України представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Разом з тим, пункт 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначає, що відповідно до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України «Про господарські товариства», «Про акціонерні товариства», «Про банки і банківську діяльність», юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами.

Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу.

«Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» діє в Україні через своє представництво - Представництво «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн». Згідно з довіреністю від 25.10.2013, Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн (ІАТА) наділяє в якості Регіонального керівника пана Онацького Олександра Васильовича правами та повноваженнями на здійснення керівництва та управління Представництвом «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн», яке зареєстрованого Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції України 23.10.2013 під номером № ПІ-3201, .

Відповідно до Розділу А пункту m вказаної довіреності, пан Онацький О.В. має право представляти ІАТА особисто або через локального юридичного радника ІАТА у зв'язку з діяльністю Представництва перед будь-якими українськими судами, апеляційними судами, господарськими судами.

Отже, «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» діє на території України через своє представництво, яке наділено необхідною правоздатністю для представлення інтересів останньої, що засвідчено відповідними документами.

Крім того, представник Бочко М.О., що діє на підставі виданої Міжнародною асоціацією повітряного транспорту (International Air Transport Association) спеціальної довіреності від 17.05.2013, ознайомилась з матеріалами справи, що в свою чергу свідчить про те, що юридичній особі відомо про наявність даного спору.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що прийняття рішення з даного господарського спору, не може вплинути на права або обов'язки - Міжнародної асоціації повітряного транспорту (International Air Transport Association) щодо позивача, тому відсутні підстави для залучення останнього до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Відповідачем 16.02.2015 до відділу діловодства суду подано заяву про скасування заходів забезпечення позову вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/216/15-г від 13.01.2015 посилаючись на те, що на даний момент потреба у забезпеченні позову відпала. Вважає, що після винесення ухвали про забезпечення позову у справі № 910/1085/15-г про заборону ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вживати дії щодо стягнення з МАУ майна, в тому числі майнових прав та грошових коштів, із будь-яких рахунків МАУ у банку, відпала необхідність вжиття заходу забезпечення позову у даній справі у вигляді накладення арешту на кошти банку на його кореспондентському рахунку.

Суд розглянувши подану заяву відзначає наступне

Відповідно до ст. 68 Господарського процесуального кодексу України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Вирішуючи питання про скасування забезпечення позову, слід виходити з того, що заходи забезпечення спрямовані на реальне виконання рішення суду щодо відновлення порушених прав позивача. З цього питання у п. 10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» зазначається таке: враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Суд вважає, що викладені відповідачем обставини не є обставиною, яка свідчить про те, що підстави для забезпечення позову у даній справі відпали, а отже відсутні підставі для скасування заходів щодо забезпечення позову, викладені в ухвалі Господарського суду міста Києва № 910/216/15-г від 13.01.2015.

Відповідач у поданому 16.02.2015 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на наступне. 02.06.2005 між сторонами укладено договір про розрахунково-касове обслуговування № 0213/FA-05, відповідно до якого відповідач відкрив ряд рахунків позивачу, серед яких рахунок у доларах США. Також між позивачем та відповідачем укладено договір про відновлювальну кредитну лінію № 598v-01-05 від 23.12.2005. Відповідачем було вжито заходи щодо перевірки виконання позичальником кредитних договорів та виявлено порушення зобов'язань за кредитним договором з боку позивача. У зв'язку з чим відповідач звернувся до позивача з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів та процентів. Позивач повернути кошти відмовився. Зазначає, що грошові кошти позивача передані відповідачу на підставі кредитного договору, тобто відповідач правомірно ними володіє, а вимога позивача щодо повернення кредитних коштів є вимогою кредитора до боржника. Вважає, що у банку виникло право на підставі ст. 594 Цивільного кодексу України на притримання грошових коштів позивача на відповідних рахунках (в т.ч. відкритих за договором № 0213/FA-05 від 02.06.2005). Позивачем не наведено жодних доказів на підтвердження спричинення шкоди внаслідок бездіяльності відповідача (відмову в аеронавігаційному забезпеченні рейсів). Вимога про розірвання договору не може бути визнана належним способом захисту прав позивача, з огляду на те, що чинне законодавство передбачає спеціальний механізм відповідальність банків за неналежне виконання операцій за рахунком клієнта. Отже, вважає, що позивач не довів порушення його прав, істотності характеру цього порушення, а тому підстав для застосування способу захисту у вигляді розірвання договору немає.

Третя особа у поданих 16.02.2015 до відділу діловодства суду додаткових поясненнях зазначає щодо повноважень Представництва «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн».

Відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалось фіксування судового процесу у даній справі за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 16.02.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.06.2005 між Спільним закритим акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», яке перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (далі - МАУ, позивач), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - Банк, відповідач), укладено договір № 0213/FA-05 на розрахунково-касове обслуговування (надалі - договір). В подальшому, сторонами до договору вносились численні зміни та доповнення.

Відповідно до п. 1.1. договору Банк відкриває МАУ поточні рахунки в національній та іноземній валютах та зобов'язується здійснювати їх розрахунково-касове обслуговування, а МАУ зобов'язується оплачувати послуги Банку згідно тарифів Банку в порядку та на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 2.1. договору Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день Банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Позивач стверджує, що Банк, всупереч умовам договору та положенням чинного законодавства України, тривалий час безпідставно не виконує розрахункових документів позивача, що є істотним порушенням договору та завдає позивачу значної шкоди. Істотне ж порушення договору Банком є, на думку позивача, підставою для його розірвання в судовому порядку та стягнення з Банку залишків коштів на рахунках позивача.

Відповідач позов не визнає, вважає, що позивачем не доведено факту істотного порушення Банком умов договору, а невиконання розрахункових документів позивача пояснює необхідністю притримання грошових коштів позивача у порядку, передбаченому ст. 594 Цивільного кодексу України, з огляду на порушення позивачем зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05, що укладений між позивачем та відповідачем 23.12.2005.

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною першою ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Умови договору свідчать про те, що за своєю правовою природою договір є договором банківського рахунка.

Згідно з ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Частиною 1 статті 1068 Цивільного кодексу України встановлено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Як вбачається з пп. 3.3.2 п. 3.2 договору, відповідач зобов'язався вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунків позивача та виконувати за дорученням позивача розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами.

На виконання п. 2.4 договору, сторони додатковою угодою від 23.06.2005 до договору узгодили порядок та умови роботи за системою «Клієнт-Банк», згідно з якими Банк зобов'язався здійснювати розрахункові операції за дорученнями позивача, оформленими в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Аналогічні положення щодо строків виконання відповідачем розрахункових документів позивача містяться і в договорі.

Так, відповідно до пп. 3.3.3 п. 3.3 договору Банк зобов'язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунків позивача у визначений час з 9-00 год. до 15-00 год., крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів.

Додатковою угодою від 23.06.2005 до договору сторони погодили, що Банк обслуговуватиме позивача за системою електронних платежів «Клієнт-Банк» у визначений час: з 9-00 год. до 17-00 год., крім суботи, неділі та святкових днів.

Згідно з п. 5.2 додаткової угоди від 23.06.2005 до договору розрахункові документи, прийняті Банком від позивача за системою «Клієнт-Банк» в операційний день з 09-00 год. до 17-00 год., виконуються Банком того ж дня. Документи, прийняті Банком після 17-00 год. відмічаються як «вечірня пошта» та виконуються наступного дня.

Таким чином, з огляду на вказані вище положення договору та чинного законодавства, Банк зобов'язаний виконувати розрахункові документи позивача не пізніше наступного операційного дня після їх отримання.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, протягом грудня 2014 року позивачем було ініційовано ряд платежів в національній та іноземній валютах через рахунки позивача у Банку з використання системи електронних платежів «Клієнт-Банк».

Як свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень позивача, подані відповідачу з використанням системи «Клієнт-Банк», за період з 19 по 29 грудня 2014 року позивач ініціював понад 50 (п'ятдесят) платежів в національній валюті на загальну суму близько 22 (двадцяти двох) мільйонів гривень, серед яких 18 725 562,25 грн. мали бути переказані Банком Державному підприємству «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (контрагенту позивача) на підставі платіжних доручень позивача №№ 8600, 8605, 8606, 8607, 8608, 8609, 8610, 8611, 8612 від 19.12.2014.

Також протягом грудня 2014 року позивач з використанням системи електронних платежів «Клієнт-Банк» ініціював проведення Банком низки платежів в іноземній валюті на користь своїх іноземних контрагентів на загальну суму понад три мільйони доларів США, що, зокрема, підтверджується, поданими Банку платіжними дорученнями № 4461 від 12.12.2014, № 3183 від 15.12.2014, № 4468 від 16.12.2014, № 4510 від 16.12.2014, № 4488 від 16.12.2014, № 4527 від 17.12.2014, № 4518 від 18.12.2014.

Наявність на рахунках позивача у Банку коштів достатніх для виконання платіжних доручень в іноземній валюті підтверджується виписками з рахунків позивача у Банку станом на 18, 19 та 22 грудня 2014 року, заявками позивача на купівлю валюти та актами Банку про виконання заявок.

Загалом, за період з 18 по 22 грудня 2014 року Банком за заявками позивача було придбано 2 221 894,77 доларів США та 96 927,58 євро, на що позивач спрямував 37 132 387,23 гривень та додатково сплатив 185 661,94 грн. пенсійного збору, 1 160 377,36 грн. комісії Банку.

Згідно з вимогами чинного законодавства та умовами договору, Банк був зобов'язаний виконати надані позивачем впродовж грудня 2014 року розрахункові документи не пізніше наступного операційного дня після їх надходження.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, відповідач не виконав платіжні доручення позивача у встановлений строк.

Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 договору Банк має право використовувати грошові кошти на рахунках позивача, гарантуючи при цьому право позивача безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк має право відмовляти позивачу в обслуговуванні рахунків у випадках невиконання чи неналежного виконання ним своїх обов'язків за договором та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (пп. 3.1.5 п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 22.7 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Згідно з п. 2.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, з наступними змінами та доповненнями, порядок повернення банком своїм клієнтам оформлених ними розрахункових документів та супровідних документів визначається в договорах банківського рахунку клієнтів. Банк, повертаючи розрахунковий документ у день його надходження, має зробити на його зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено) та зазначити дату його повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку).

Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу про повернення Банком розрахункових документів позивача, поданих з використанням системи «Клієнт-Банк» протягом грудня 2014 року, із зазначенням причин повернення, як того вимагає чинне законодавство.

Листи позивача до Банку з вимогами роз'яснити причини систематичного невиконання Банком платіжних доручень позивача № 1.1.19-446 від 19.12.2014 та № 1.1.19-453 від 30.12.2014, про отримання яких Банком свідчать відмітки останнього від 22.12.2014 за вх. номером 15342 та від 30.12.2014 за вх. номером 15810, були проігноровані Банком та залишилися без будь-якої відповіді.

Немотивоване невиконання Банком платіжних доручень позивача в іноземній валюті, крім власне порушення умов договору, завдає позивачу значної шкоди (збитків).

Відповідно до п. 3 розділу III Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 № 281, з наступними змінами та доповненнями, клієнт-резидент зобов'язаний використати іноземну валюту, що куплена у встановленому порядку через суб'єкта ринку, не пізніше ніж за десять робочих днів після дня її зарахування на його поточний рахунок на потреби, зазначені в заяві про купівлю іноземної валюти.

В разі порушення вказаних вище строків використання купленої іноземної валюти, суб'єкт ринку згідно з п. 6 розділу III Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою зобов'язаний таку валюту продати протягом п'яти робочих днів.

Відмовляючись перераховувати придбану впродовж 18-22 грудня 2014 року іноземну валюту контрагентам позивача, Банк після спливу встановленого законодавством строку використання іноземної валюти, придбану валюту продав, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з рахунків позивача у Банку за 08, 09 та 12 січня 2015 року, та стягнув з позивача за її продаж комісію у розмірі 36 747,55 грн. За операціями з купівлі-продажу іноземної валюти позивач лише на курсовій різниці втратив 384 839,53 грн., про що повідомив Банк листом від 13.01.2015 № 05.6.18/1-009, до якого додав належні розрахунки заподіяних позивачу збитків внаслідок порушення умов Договору.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, перерахування коштів за наданими позивачем впродовж грудня 2014 року платіжними дорученнями не здійснив та мотивованої відмови, із зазначенням підстав не виконання перерахування, не надав.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Стаття 1074 Цивільного кодексу України встановлює, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частина 1 ст. 1075 Цивільного кодексу України передбачає можливість розірвання договору банківського рахунка на вимогу клієнта у будь-який час.

Укладаючи договір, позивач правомірно розраховував на належне виконання Банком своїх зобов'язань за договором, у тому числі щодо своєчасного та повного виконання платіжних доручень позивача.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що систематичне безпідставне невиконання Банком розрахункових документів МАУ є неналежним розрахунково-касовим обслуговуванням позивача та є істотним порушенням договору Банком.

З огляду на викладене, позовні вимоги про розірвання договору № 0213/FA-05 від 02.06.2005 визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 1075 Цивільного кодексу України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Згідно з пп. 20.6 п. 20 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003, з наступними змінами та доповненнями, банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком (вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо).

З урахуванням того, що право власності є непорушним (ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України), а Банк не має права встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження права позивача розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (ч. 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України), суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з Банку залишків коштів на рахунках позивача у Банку, що станом на 03.02.2015 (згідно з наявними в матеріалах справи банківськими виписками) становлять 179 957 973,44 грн., 3 567,94 доларів США, 753,06 євро, 1 411 973,24 російських рублів.

Відповідач жодних обґрунтованих заперечень та належних доказів на спростування обставин, зазначених позивачем у позовній заяві, суду не надав. Посилання відповідача на ч. 2 ст. 594 Цивільного кодексу України як на підставу невиконання розрахункових документів позивача є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 594 Цивільного кодексу України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 594 Цивільного кодексу України притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Грошові кошти, що обліковуються на рахунках позивача у Банку у безготівковій формі, не є річчю у розумінні ст. 179 Цивільного кодексу України, адже не існують у матеріальній формі, у зв'язку з чим не можуть бути притримані Банком у якості забезпечення виконання будь-яких зобов'язань позивача за договором відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005.

Крім того, з наявного в матеріалах справи договору відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 вбачається, що зобов'язання позивача за договором забезпечені заставою належних позивачу майна та майнових прав, що виключає застосування відповідачем притримання речі як способу забезпечення виконання зобов'язань, договором відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 не передбаченого.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір на розрахунково-касове обслуговування № 0213/FA-05 від 02.06.2005, з наступними змінами та доповненнями, укладений між Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит».

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (01030, м. Київ, вул. Лисенка, 4, ) залишок коштів на рахунках Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», відкритих у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», що станом на 03 лютого 2015 року складає 179 957 973 (сто сімдесят дев'ять мільйонів дев'ятсот п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот сімдесят три) грн. 44 коп., 3 567 (три тисячі п'ятсот шістдесят сім) доларів США 94 центи, 753 євро (сімсот п'ятдесят три) євро 6 євроцентів, 1 411 973 (один мільйон чотириста одинадцять тисяч дев'ятсот сімдесят три) російських рублі 24 коп.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (01030, м. Київ, вул. Лисенка, 4, ) 74 298 грн. (сімдесят чотири тисячі двісті дев'яносто вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 23.02.2015.

Суддя В.В.Сівакова