ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015 року Справа № 912/3239/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Широбокова Л.П. (доповідач)

суддів Пархоменко Н.В., Пруднікова В.В.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю прокурора прокуратури Кіровоградської області Арсірій М.В., посвідчення №002010 від 30.08.2012р.;

та представників сторін

від відповідача-1: Антонова С.Ю., представник, довіреність №01-14/555 від 12.06.2012р.; Крикотнюк Н.А., представник, довіреність №01-14/111 від 12.09.2014р.;

представники позивача, відповідача-2 у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прокурора Кіровоградської області на рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2014р. у справі № 912/3239/14

за позовом Прокурора Голованівського району Кіровоградської області в

інтересах держави в особі Кіровоградської обласної державної

адміністрації, м. Кіровоград

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Побужський

феронікелевий комбінат", м. Київ

відповідача-2: Голованівської районної державної адміністрації,

смт. Голованівськ Кіровоградської області

про визнання недійсними розпоряджень, договору, зобов'язання повернути земельні ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2014р. у справі №912/3239/14 (суддя Колодій С.Б.) у задоволенні позову відмовлено повністю. Стягнуто з Кіровоградської обласної державної адміністрації на користь Державного бюджету України - 4 872,00 грн судового збору. Рішення мотивоване відсутністю порушень при наданні земельної ділянки в оренду відповідачу.

Не погодившись із зазначеним рішенням, прокурор Кіровоградської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2014р. у справі №912/3239/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на необґрунтованість позиції суду, що облдержадміністрація є неналежним розпорядником спірних земель. Крім того, на момент передачі райдержадміністрацією Відповідачу-1 земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, Відповідач не мав спеціального дозволу на користування надрами (станом на 2006 рік), що є порушення ст. 66 Земельного кодексу України. Зазначив, що законність дій райдержадмінстрації та Відповідача-1 оцінюються на момент видачі розпорядження та укладення договору. Звернув увагу, що на момент виникнення спірних відносин Основи законодавства Союзу РСР і союзних республік про надра втратили чинність. Судом також безпідставно ототожнено акт про надання гірничого відводу та спеціальний дозвіл на користування надрами; відповідно до ст. 24 Гірничого закону України отримання обох цих документів було обов`язковим для отримання у користування земельної ділянки для потреб, пов`язаних з користування надрами.

Відповідач-1 проти апеляційної скарги заперечив. Зазначив, що у період з квітня 2006 року по даний час не здійснював видобування корисних копалин по кар`єру "Бурти" Капітанського родовища, а промислова розробка ділянки "Бурти" завершилася у 1988р. у зв`язку з повним відпрацюванням запасів кобальт-нікелевих силікатних руд. Простір кар`єру "Бурти" використовується для розміщення розкривних порід з інших кар`єрів, будь-яких доказів використання кар`єру на інші цілі прокурором, позивачами не доведено. Зазначив, що земля використовується за цільовим призначенням, орендна плата сплачується своєчасно, дотримання вимог земельного законодавства підтверджується відповідними актами перевірки. Вважає, що прокурором не доведено наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання договору оренди землі недійсним. Просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

16.03.2015р. представники позивача та відповідача-2 у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (т.2 а.с. 128, 130), надіслали до суду свої пояснення: позивач підтримує позицію прокурора, відповідач-2 - заперечує проти доводів прокурора.

За клопотанням відповідача - 1 від 18.02.2015р. судом здійснювалось фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

При перегляді справи апеляційним судом встановлено, що Розпорядженням голови Голованівської районної державної адміністрації (надалі відповідач-2) №135-р від 10.03.2006р. "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які передаються в оренду, строком на 49 років ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат" останньому надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які передаються в оренду, в тому числі на території Капітанської сільської ради земельна ділянка загальною площею 38,63 га під кар'єром "Бурти" (а.с. 13 т.1).

27.03.2006р. розпорядженням голови Голованівської РДА №168-р "Про затвердження технічної документації та передачі земельних ділянок в оренду, на яких розміщені кар'єри та рудник Товариства з обмеженою відповідальністю "Побужський феронікелевий комбінат", зокрема пунктом 2, передано ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат" в оренду терміном на 49 років земельні ділянки, які є землями добувної промисловості, на яких розміщені кар'єри та рудник ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат" загальною площею 294,76 га, що є забудованими землями під відкритими розробками (а.с. 14 т.1).

Відповідно додатку до вказаного розпорядження на території Капітанської сільської ради в оренду на 49 років передано земельну ділянку загальною площею 38,63 га із зазначенням коду цільового використання - 3.1.1, у тому числі 38,63 га землі відпрацьованих кар'єрів (а.с.15 т.1).

На підставі цих розпоряджень 12.04.2006р. між Голованівською РДА та ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат" (надалі відповідач-1) укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 38,63 га під відпрацьованим кар'єром (а.с.16-24 т.1), який зареєстрований у Голованівському районному відділі земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12.04.2006р. за № 3.

Прокурор вважає, що вказані розпорядження прийняті відповідачем-2 в порушення своєї компетенції щодо надання земельних ділянок в оренду. Також вказує, що у відповідача-1 відсутній спеціальний дозвіл на користування надрами, без якого неможливе надання цієї земельної ділянки в оренду. Із зазначених підстав просить визнати розпорядження недійсними, та як наслідок - визнати недійсним на майбутнє договір оренди та зобов'язати відповідача-1 повернути позивачу спірну земельну ділянку.

Відповідно до статті 13 Конституції України, земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Частиною 2 статті 19 Конституції України унормовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно зі статтею 17 Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у сфері земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (ч.1 ст.116 Кодексу).

Пунктом 12 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

З технічної документації із землеустрою вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами населених пунктів на території Капітанської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, тобто повноваження щодо розпорядження нею належить органам виконавчої влади.

Відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Зі змісту статей 118, 122-124 Земельного кодексу України (в редакції на час видання спірних розпоряджень) вбачається, що районна державна адміністрація, як орган державної влади, мала повноваження щодо надання спірної земельної ділянки в оренду, оскільки цільове призначення земельної ділянки залишилося незмінним, земельна ділянка не надавалася із земель запасу під забудову, що не потребувало розроблення проекту відведення. На вказану земельну ділянку було виготовлено технічну документацію, правомірність складання якої не оспорюється прокурором.

Статтею 122 Земельного кодексу України, на яку посилається прокурор, визначено повноваження органів державної влади - обласних адміністрацій, при передачі земельних ділянок у постійне користування, та ця норма не може бути застосована до спірних відносин з надання земельної ділянки в оренду.

Відтак, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що оспорювані розпорядження були видані відповідачем-2 в межах своєї компетенції.

Щодо іншої підстави недійсності розпоряджень райдержадміністрації, зазначеної прокурором, а саме відсутності спеціального дозволу на користування надрами на час надання земельної ділянки в оренду апеляційним судом встановлено наступне.

Згідно частини 4 статті 66 Земельного кодексу України надання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим проектом рекультивації на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки.

Спеціальним законодавчим актом, що регулює гірничі відносини є Кодекс України про надра.

Стаття 14 Кодексу визначає види користування надрами, а саме: геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислові розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення; видобування корисних копалин; будівництво та експлуатація підземних споруд, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод; створення геологічних територій та об'єктів , що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам'ятники природи, лікувальні, оздоровчі заклади та ін.); задоволення інших потреб.

Відповідно до статті 18 Кодексу надання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України.

Земельні ділянки для користування надрами, крім випадків, передбачених статтею 23 цього Кодексу, надаються користувачам надр після одержання ними спеціальних дозволів (ліцензій) на користування надрами чи гірничих відводів.

Згідно статті 19 Кодексу надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу (ліцензії) на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Користування надрами здійснюється без надання гірничого відводу чи спеціального дозволу (ліцензії) у випадках, передбачених цим Кодексом.

Визначення окремих видів користування та умови надання надр для таких видів користування визначені нормами цього Кодексу, а саме статтею 20 (надання надр для геологічного вивчення), статтею 22 (надання надр для захоронення відходів виробництва та інших шкідливих речовин, скидання стічних вод), статтею 23 (видобування корисних копалин місцевого значення та користування надрами для інших цілей).

Як встановлено вище, 12.04.2006р. між Голованівською РДА та ТОВ "ПФК" укладено договір оренди землі, за умовами якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 38,63 га під відпрацьованим кар'єром, земельна ділянка передана в оренду для розміщення кар'єру.

За довідкою територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Кіровоградської області кар'єр "Бурти" згідно Акту на погашення кар'єру, затвердженого головним інженером заводу вважається повністю відпрацьованим 07.06.1988р., згідно протоколу №3069 від 01.03.1989р. Центральної комісії по запасах корисних копалин Міністерства кольорової металургії СРСР, промислова розробка родовища нікелевих руд в кар'єрі "Бурти" завершилася у 1989 році (а.с.160-162 т.1).

Згідно інформації, викладеною в листі Державного науково-виробничого підприємства "Державний інформаційний геологічний фонд України" від 17.11.2014р. відповідно до Державного балансу запасів корисних копалин України "Руди нікелю", "Руди кобальту", промислова розробка (видобування) корисних копалин ділянки Бурти Капітанського родовища, яка розташована на землях Капітанської сільської ради завершилася у 1988р. у зв'язку з повним відпрацюванням запасів кобальт-нікелевих силікатних руд. Запаси відпрацьовані відкритим способом (кар'єром) (а.с.163 т.1).

Державне науково-виробниче підприємство «Державний інформаційний геологічний фонд України» своїм листом №02/302-0449 від 24.02.2015р. (а.с. 123 т.2) повідомило, що запаси кобальт-нікелевих силікатних руд ділянки Бурти Капітанського родовища, які розташовані в Голованівському районі Кіровоградської області, повністю відпрацьовані і станом на 01.01.1989р. виключені з обліку Державного балансу запасів корисних копалин України та Державного фонду родовищ корисних копалин України.

Як вбачається із акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного Голованіським міжрайонним відділом з контролю за використанням і охороною земель Управління з контролю за використанням та охороною земель у Кіровоградської області від 20.02.2008р., акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного відділом Держкомзему у Голованіському районі Головного управління Держкомзему у Кіровоградській області від 09.06.2011р., акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного Держсільгоспінспекцією в Кіровоградській області від 18.02.2013р. (а.с.235-240 т. 1) кар'єр «Бурти» не використовується, порушень земельного законодавства не встановлено.

За твердженнями відповідача-1 простір кар'єру "Бурти" використовується для розміщення розкривних порід з інших кар'єрів, що не спростовано позивачем та прокурором.

Будь-яких доказів використання кар'єру "Бурти" на інші цілі ні прокурор, ні позивач суду не надали, як і не надали пояснень і доказів до якого виду користування надрами відноситься використання ТОВ "ПФК" кар'єру "Бурти".

Таким чином, судом встановлено, що на час прийняття спірних розпоряджень та укладення договору оренди землі від 12.04.2006р. №3 земельна ділянка під кар'єром "Бурти" не віднесена до ділянки надр, що включена до Державного фонду надр, який формується Державним комітетом України по геології і використанню надр разом з Державним комітетом України по нагляду за охороною праці, не перебуває на обліку Державного комітету України по нагляду за охороною праці, як ділянки надр, наданої для будівництва та експлуатації підземних споруд і для інших цілей, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин. Тобто, надання цієї земельної ділянки в оренду не регулюється законодавством про користування надрами та не потребує отримання спеціального дозволу на користування надрами.

Встановленими судом обставинами спростовуються доводи прокурора в цій частині, а його посилання на листи Держсільгоспінспекцією в Кіровоградській області від 03.10.2014р. №3869/01.4-3/1(а.с.235-240 т. 1) та від 02.03.2015р. №15-133/1 щодо необхідності такого дозволу суд вважає безпідставними, оскільки до компетенції цього органу не відноситься надання таких висновків та останній лист стосується іншої земельної ділянки, а саме для розміщення рудника «Липовеньки».

В силу статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд доходить висновку, що прокурором не доведено обставин, на які він посилається як на підставу позову, та суд не вбачає підстав для визнання недійсними розпоряджень Голованівської РДА №135-р від 10.03.2006р. в частині надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які передаються в оренду, строком на 49 років ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат", на території Капітанської сільської ради загальною площею 38,63 га під кар'єром "Бурти" та №168-р від 27.03.2006р. в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчує право оренди на 49 років на території Капітанської сільської ради, на якій розміщено кар'єр "Бурти" та передачі ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат" в оренду терміном на 49 років земельних ділянок на території Капітанської сільської ради загальною площею 38,63 га під кар'єром "Бурти".

Відповідно до підпункту 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Підстави недійсності правочину унормовані приписами статей 203, 215 Цивільного кодексу України, зокрема, зміст правочину не повинен суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особи, які вчиняли правочин, повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин має бути вчинений у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до приписів статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відповідно до статті 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Свої вимоги щодо визнання недійсним спірного договору оренди землі прокурор обґрунтовує тим, що договір укладений на підставі розпоряджень, які не відповідають приписам Земельного кодексу України та Кодексу України про надра.

Оскільки, суд дійшов висновку, що спірні розпорядження прийняті відповідно до норм чинного законодавства, то відсутні підстави для визнання договору оренди недійсним. Інших підстав недійсності цього договору позивачем та прокурором не наведено.

З позовами про визнання недійсними правочинів щодо земельних ділянок мають право звертатися сторони цих правочинів, а також інші зацікавлені особи. При цьому інтерес такої особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам, а також відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надане в резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. №18-рп/2004. Згідно з абзацом 4 частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Між тим, прокурор звернувшись до суду в інтересах Кіровоградської обласної державної адміністрації, не довів в чому полягає порушення її прав та інтересів та чи будуть поновлені ці права у разі задоволення позову, враховуючи те, що відповідачем-1 повністю сплачується орендна плата за землю, порушень земельного законодавства компетентними державними органами не встановлено (акти перевірки - а.с.235-240 т. 1), що не спростовано прокурором, та, як встановлено судом, Голованівська районна державна адміністрація мала повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою на час укладання спірного договору.

Окрім цього, згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Європейський Суд визнав, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Водночас зазначивши, що суд зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду.

Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади. Рішенням Європейського суду з права людини від 24.06.2003р. №44277/98 "Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Вказана правова позиція викладена також у Постанові Вищого господарського суду України від 11.11.2014р. у справі №912/308/14.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач-1 до прийняття спірних розпоряджень звернувся до Кіровоградського обласного головного управління земельних ресурсів щодо вирішення питання визначення органу до повноважень якого відноситься надання у користування спірної земельної ділянки, та отримав відповідь (лист від 21.02.2006р. № 01-04/360), що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями за межами населених пунктів, крім земель переданих у приватну власність, здійснюють відповідні органи виконавчої влади, тобто райдержадміністрації.

З огляду на наведену практику Європейського суду з прав людини та заходи, що були вжиті відповідачем-1 для визначення державного органу, до компетенції якого відноситься надання земельної ділянки в оренду, спірний договір оренди земельної ділянки не може бути визнаний недійсним з підстав перевищення райдержадміністрацією своїх повноважень щодо розпорядження землею.

В зв'язку з відсутністю правових підстав для визнання недійсним договору оренди землі від 12.04.2006р., укладеного між Голованіською райдержадміністрацією та ТОВ "ПФК", не підлягає задоволенню і вимога про зобов'язання ТОВ "ПФК" повернути Кіровоградської обласній державній адміністрації земельну ділянку під кар'єром "Бурти".

Усне клопотання прокурора про відкладення розгляду справи для надання доказів, що спростовують правонаступництво Товариства з обмеженою відповідальністю "Побужський феронікелевий комбінат" за ВАТ "Побужський феронікелевий завод", колегією суддів відхиляється, оскільки встановлення цього факту не являється предметом спору та не впливає на вирішення спору по суті.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.. 44-49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокурора Кіровоградської області в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної державної адміністрації, м. Кіровоград залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2014р. у справі № 912/3239/14 залишити без змін.

Стягнути з Кіровоградської обласної державної адміністрації (25022 м. Кіровоград, пл. Героїв Майдану, буд. 1, ідентифікаційний код 00022543) на користь Державного бюджету України в особі Управління Державної казначейської служби України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровській області (код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37989274, банк отримувача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровська, код банку отримувача (МФО) 805012, рахунок отримувача 2004, код класифікації доходів бюджету 22030001, Дніпропетровський апеляційний господарський суд код ЄДПОУ 26005785) судовий збір за розгляд апеляційної скарги - 2 436,00 грн.

Виконання постанови щодо видачі наказу доручити господарському суду Кіровоградської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

(Повний текст постанови складено 19.03.2015р.)

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя В.В. Прудніков