ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року Справа № 910/15419/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Акулової Н.В. (доповідач), Гольцової Л.А., Козир Т.П.
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року
та рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 року
у справі№ 910/15419/14 господарського суду міста Києва
за позовом Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ"
доПриватного акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУТОК"
простягнення 81 800 134,49 грн.

За участю представників:

від позивача: Сидоренко Ю.А. (дов.№10/00-22 від 21.01.2015 року);

від відповідача: Парненко А.А. (дов. б/н від 08.08.2014 року);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 року у справі №910/15419/14 (суддя: Яковенко А.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року у справі №910/15419/14 (судді: Авдеєв П.В., Яковлєв М.Л., Куксов В.В.) рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 року у справі №910/15419/14 залишено без змін.

Прийняті судові акти мотивовані відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів не виконання відповідачем договірних зобов'язань.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами, Публічне акціонерне товариство "БАНК ФОРУМ" звернулося з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить суд скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року та рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 року по справі №910/15419/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ "Банк Форум" в повному обсязі.

В касаційній скарзі скаржник посилається на порушення та невірне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу, Приватне акціонерне товариство "УКРГАЗВИДОБУТОК, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2014 року по справі №910/15419/14 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та доводи касаційної скарги, просив її задовольнити.

Представники відповідача, у судовому засіданні, заперечував проти задоволення касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а прийняті у справі судові акти без змін.

Заслухавши представників сторін, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, за змістом кредитного договору, банк є кредитором позичальника з майновими вимогами про повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні на обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, за договором відступлення права вимоги (цесії) відбувається заміна однієї із сторін первісного зобов'язання на певних, визначених договором цесії умовах.

Згідно з частиною 1 статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 601 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог, в момент направлення такої заяви іншій стороні у зобов'язанні.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Форум" (кредитор) та Приватним акціонерним товариством "УКРГАЗВИДОБУТОК" (позичальник) укладено Кредитний договір №1-0033/13/11-КL відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредитні кошти у формі невідновлювальної кредитної лінії окремими частинами (вибірки) на засадах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах визначеної Договором (п.1.2) граничної суми коштів (кредитний ліміт), а позичальник зобов'язується вчасно погашати кредитору заборгованість за кредитом, а також сплачувати на користь кредитора проценти та комісії в розмірі, в строки (терміни) та на умовах, визначених цим Договором.

Максимальна заборгованість позичальника не може перевищувати кредитний ліміт в сумі 80 000 000,00 грн. (п.1.2. Договору).

Пунктом 1.4 Договору встановлено, що кінцевий термін, до настання якого (включно) має бути повністю погашена заборгованість за кредитом, встановлюється 24.04.2014.

За користування кредитом Позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка встановлюється на весь період дії цього Договору в розмірі 21 % річних (п.3.2 Договору).

Пунктом 1.5.1.1 Договору сторони погодили, що дострокове погашення кредиту, має наслідком позачергове зменшення суми кредитного ліміту, без укладення будь-якого договору про внесення змін до Договору, а відповідно до пункту 5.2.2.1. Позичальник зобов'язаний не менше ніж за 2 робочих дні повідомляти Банк, із зазначенням дати і суми, про намір здійснити дострокове погашення заборгованості за кредитом.

13.09.2013 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін №1 до Кредитного договору №1-0033/13/11-KL від 25.042013, яким в новій редакції було викладено п.1.2, п.1.4 та п.1.5 Договору, а саме: збільшено Кредитний ліміт до 110 000 000 грн.; визначено новий кінцевий термін погашення заборгованості за Кредитом до 24.11.2014 включно; встановлено новий графік повернення кредитних коштів, згідно якого починаючи з 31.01.2014 відбувається зменшення ліміту шляхом щомісячного погашення 10 000 000 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач, на виконання умов Договору надав позичальнику кредитні кошти згідно з заявками останнього в загальному розмірі 95 000 000,00 грн. Позичальник 30.01.2014 та 27.02.2014 сплатив суму кредиту загалом у розмірі 20 000 000,00 грн.

24.04.2013 року між сторонами було укладено Договір банківського рахунку №1-4300/252540, до якого, було укладено численні додаткові договори, зокрема про обслуговування за допомогою автоматизованої банківської систем та про застосування індивідуальної процентної ставки.

17.02.2014 року між сторонами було укладено Генеральний договір банківського вкладного (депозитного рахунку) №138, пунктом 1.2. Генерального договору банківського вкладу передбачено, що розмір залучених коштів/банківських металів відповідача (строк вкладу (депозиту) обумовлюється в Договорах банківського вкладу (депозиту), які є невід'ємними частинами Генерального договору банківського вкладу.

17.02.2014 року між сторонами було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) "строковий" №138-1, Договір банківського вкладу (депозиту) "строковий" №138-2, Договір банківського вкладу (депозиту) "строковий" №138-3, Договір банківського вкладу (депозиту) "строковий" №138-4, у відповідності до пунктів 1, 2 Договорів банківського вкладу №138-1, №138-2, №138-3, №138-4 позивач розміщує на Депозитному рахунку тимчасово вільні грошові кошти в сумі 5 000 000 грн. (Вклад) строком з 17.02.2014 по 19.05.2014 під 19 процентів річних.

Пунктом 7 Договорів банківського вкладу №138-1, №138-2, №138-3, №138-4 передбачено, що у разі дострокового повернення всього Вкладу або його частини за ініціативою відповідача, останній письмово повідомляє банк про свої наміри за 7 робочих днів до дати отримання Вкладу або його частини, зазначених у листі. При достроковому розірванні договору або повернені частини вкладу нараховані проценти перераховуються за штрафною процентною ставкою в розмірі 7 процентів річних.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26.02.2014 року відповідач повідомив Банк про дострокове розірвання договорів банківського вкладу №138-1, №138-2, №138-3, №138-4 від 17.02.2014 та просив повернути весь вклади на протязі 7 робочих днів з моменту отримання повідомлень.

05.03.2014 року відповідач попередив позивача про намір здійснити дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором 11.03.2014 у сумі 75 560 958,90 грн.

07.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Херсонський суднобудівний завод" та Банком було укладено Договір банківського рахунку №1-53800/243803, відповідно до пункту 3.2.1., якого ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" має право самостійно розпоряджатись коштами на своєму Рахунку, дотримуючись вимог чинного законодавства України.

11.03.2014 року між ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" та відповідачем було укладено Договір відступлення права вимоги (цесії), відповідно до пунктів 1, 2 якого відповідач набув право вимоги, за Договором банківського рахунку №1-53800/243803 від 07.12.2012, право розпоряджатися грошовими коштами у розмірі 33 186 422,71 грн., які знаходяться на рахунку №3803 відкритому ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" на підставі Договору банківського рахунку №1-53800/243803 від 07.12.2012.

Того ж дня, ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" повідомило Банк про відступлення права вимоги по Договору банківського рахунку №1-53800/243803 від 07.12.2012, відповідачу у розмірі 33 186 422,71 грн.

11.03.2014 року відповідач повідомив Банк про припинення зобов'язань по Кредитному договору у розмірі 75 560 958,90 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог: згідно з Генеральним договором банківського вкладного (депозитного рахунку) №138 від 17.02.2014 у розмірі 19 966 027,40 грн.; згідно Договору банківського рахунку №1-4300/252540 у розмірі 22 408 508,79 грн.; згідно Договору відступлення права вимоги укладеного між Відповідачем та ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" від 11.03.2014 у розмірі 33 186 422,71 грн.

Судом апеляційної інстанції відхилені, твердження позивача про те, що жодної заяви та повідомлення 26.02.2014, 05.03.2014., 11.03.2014 на адресу ПАТ "Банк Форум" ні від відповідача, ні від ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" не надходило, оскільки докази надані відповідачем (повідомлення відступлення права вимоги від 11.03.2014, повідомлення про дострокове погашення заборгованості від 05.03.2014, повідомлення про припинення зобов'язання зарахуванням від 11.03.2014, повідомлення про дострокове розірвання договорів банківського вкладу від 26.02.2014) містить печатку банку та номер вхідної кореспонденції.

З огляду на встановлені обставини справи, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки судів попередніх інстанцій такими, що відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права, оскільки суд першої інстанції та апеляційний господарський суд в порядку ст. ст.43, 47, 33, 34, 43, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили та належним чином оцінили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін. На підставі встановлених фактичних обставин з'ясували дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосували матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини.

Згідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє на підставі вже встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи лише застосування ними норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішення або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково їх перевіряти.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанції норм права при прийнятті оскаржуваних судових актів не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду колегією суддів Вищого господарського суду України не вбачається.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 ,11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року та рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 року у справі №910/15419/14 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.В. Акулова

Судді: Л.А. Гольцова

Т.П. Козир