ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2015 р. Справа № 914/620/15

Господарський суд Л/о у складі судді Чорній Л.З. розглянувши матеріали

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства «Інсталпласт-ХВ», м. Городок Львівської області

про стягнення 490 000,00 грн.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: Марушко Н.В.- представник

Судом роз'яснено зміст ст.ст.20,22 ГПК України, а саме, процесуальні права та обов'язки, зокрема, право заявляти відводи. Відводу не заявлено.

Позов заявлено Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, м. Львів до Приватного підприємства «Інсталпласт-ХВ»,м. Городок Львівської області про стягнення 490 000,00 грн.

Ухвалою суду від 26.02.2015 року порушено провадження у справі та справу призначено до розгляду в засіданні на 11.03.2015 року.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд стягнути з відповідача на рахунок позивача 490 000,00 грн. поворотної фінансової безвідсоткової допомоги та судові витрати по справі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, подав письмовий відзив на позов, відповідно до якого повідомив суд, що станом на даний час грошові кошти не повернуті позивачу у зв'язку із скрутним матеріальним становищем відповідача. В задоволенні позову просить відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

11.02.15р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, м. Львів та Приватним підприємством «Інсталпласт-ХВ», м. Городок Львівської області укладено договір №11/02/15-1 про надання тимчасової фінансової допомоги, відповідно до умов якого, позивач (надавач), на власний розсуд вправі надавити відповідачу (отримувачу) поворотну фінансову допомогу в сумі 490 000,00 грн.(п.1 договору). Проценти на суму наданої поворотної фінансової допомоги за цим договором не нараховуються (п.3 договору). Надання поворотної фінансової допомоги здійснюється надавачем шляхом внесення готівкових коштів або перерахування її суми (частини) на поточний рахунок отримувача в банківській установі.

Відповідно до п.6 договору отримувач зобов'язується повернути суму отриманої поворотної фінансової допомоги на вимогу надавача, однак в будь-якому випадку не пізніше 22 лютого 2015 р. Сторони можуть за домовленістю змінити (продовжити або зменшити) кінцевий строк повернення поворотної фінансової допомоги.

На виконання умов договору позивачем на банківський рахунок відповідача перераховано грошові кошти в розмірі 490 000,00 грн., що підтверджується квитанцією №10241370-1 від 16.02.15 р. на суму 140 000,00 грн., квитанцією №10253191-1 від 17.02.15 р. на суму 70 000,00 грн., квитанцією №21-1009 від 18.02.15 р. на суму 140 000,00 грн. та квитанцією №10284292-1 від 19.02.15 р. на суму 140 000,00 грн.- з призначенням платежу «тимчасова фінансова допомога згідно договору №11/02/15-01».

Однак, відповідач свій обов'язок щодо повернення коштів не виконав, коштів у встановлений договором строк до 22.02.15 р.-не повернув.

З огляду на викладене, позивач просить суд задоволити позов та стягнути з відповідача 490 000,00 грн. грошових коштів.

Відповідач в судовому засіданні по суті позову не заперечив, факт отримання коштів підтвердив, в задоволенні позову просить відмовити з тих підстав, що станом на даний час перебуває у скрутному фінансовому становищі.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, тобто зазначений договір є реальним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.04 №22 (в редакції від 18.10.06, чинній на момент вчинення банківської операції) платіжне доручення -розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача. Платіжне доручення обов'язково має містити такі реквізити: назву розрахункового документа або реєстру; код розрахункового документа; номер розрахункового документа; дату складання розрахункового документа; суму словами та цифрами; код, назву та рахунок платника; банк платника; код банку платника; банк та код банку отримувача; назву, код та рахунок отримувача.

У разі перерахування коштів на рахунки клієнтів-отримувачів (фізичних та юридичних осіб), які відкриті в інших банках, розрахунковий документ засвідчується підписами керівника (його заступника) і головного бухгалтера (його заступника) банку або підписами уповноважених осіб згідно з внутрішніми нормативними документами банку та відповідального виконавця банку.

Копії квитанцій, долучені позивачем до матеріалів справи, вказаним вимогам відповідають.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що кошти, які перераховувалися позивачем на розрахунковий рахунок відповідача, перераховувалися як «тимчасова фінансова позика». Відтак, у суду наявні всі правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 490 000,00 грн.

Заперечення відповідача судом до уваги не беруться, оскільки не спростовують позовних вимог, а лише свідчать про обставини, що ускладнюють виконання рішення суду у даній справі станом на даний час.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними, обгрунтованими поданими суду доказами, не спростовані відповідачем і є такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 193 ГК України, ст.ст. 204, 526, 610, 612, 638, 1046, 1047 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 33, 34, 35, 44, 48, 49, 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити повністю.

2.Стягнути з Приватного підприємства «Інсталпласт-ХВ» (81500, Львівська область, м. Городок, вул. Львівська, 163; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_1) 490 000,00 грн. боргу та 9 800,00 грн. судового збору.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16.03.2015 р.

Суддя Чорній Л.З.