ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

16 березня 2015 р. Справа № 902/1221/14

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Мельника П.А., при секретарі судового засідання Віннік О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" (89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Берегівська- об'їзна, 11)

до: Приватне підприємство "ТАУ-Поділля" (21007, м. Вінниця, вул. Фрунзе, буд. 4, кім. 307)

про стягнення 3 482 321,99 грн.

За участю представників сторін:

позивача, Князь С.С., довіреність № 04/12 від 04.08.14, адвокат;

відповідача, Гончарук Ю.В., довіреність № б/н від 16.09.14, представник.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Закарпатнафтопродукт - Мукачево" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до Приватного підприємства "ТАУ- Поділля" про стягнення 3 482 321,99 грн., з яких 687600,27 грн. - 24% річних, 410125,21 грн. - пені, 197096,51 грн. - інфляційних втрат та 2187500,00 грн. штрафу.

Ухвалою суду від 21.08.2014 р. суддею Матвійчуком В.В. порушено провадження у справі № 902/1221/14 та призначено засідання на 11.09.2014 р.

З 22.09.2014 р. головуючий суддя Матвійчук В.В. перебуває на тривалому лікуванні.

Згідно автоматизованого розподілу справ, справа № 902/1221/14 передана судді Мельнику П.А.

Ухвалою суду від 15.10.2014 р. справу прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду на 03.11.2014 р.

Ухвалою суду від 03.11.2014 р. провадження у справі № 902/1221/14 зупинено до вирішення пов'язаної з нею господарської справи № 902/815/14. що розглядається іншим судом.

Ухвалою від 30.01.2015 р. судом було поновлено провадження у справі № 902/1221/14 та призначено до розгляду на 11.03.2015 р.

11.03.2015р. Приватне підприємство "ТАУ-Поділля" звернулось до господарського суду Вінницької області з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" про визнання іпотечного договору припиненим, визнання відсутнім права на утримання під обмеженням майна, що було предметом іпотеки та про виключення з державного реєстру іпотек запису про накладення заборони відчуження нерухомого майна та з державного реєстру заборон відчуження об''єктів нерухомого майна.

Ухвалою суду від 11.03.15 р. зустрічний позов Приватного підприємства "ТАУ-Поділля" до Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" про визнання іпотечного договору припиненим, визнання відсутнім права на утримання під обмеженням майна, що було предметом іпотеки та про виключення з державного реєстру іпотек запису про накладення заборони відчуження нерухомого майна та з державного реєстру заборон відчуження об''єктів нерухомого майна по справі №902/1221/14 за первісним позовом публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" до приватного підприємства "ТАУ-Поділля" про стягнення 3482321,99 грн. було повернуто позивачу без розгляду з підстав, вказаній в ній.

11.03.2015 р. в судовому засіданні оголошена перерва до 16.03.2015 р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити з підстав, визначених в позові.

З наданих усних та письмових пояснень відповідач позовні вимоги визнав частково в розмірі 26876,21 грн. (з яких 13712,35 грн. пені та 13163,86 грн. 24% річних), проти штрафу заперечив повністю. В обгрунтування своїх заперечень відповідач посилався на пункт 6.3 Договору поставки № 339, згідно якого взаєморозрахунки сторін у відповідності з актом звірки взаєморозрахунків мають бути здійснені сторонами не пізніше 30 банківських днів з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як слідує із матеріалів справи, 07.11.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" (позивач) та Приватним підприємством "ТАУ- Поділля" (відповідач) укладено договір поставки №339, відповідно до положень якого постачальник (позивач) зобов'язувався передати, а покупець (відповідач) прийняти та оплатити нафтопродукти на умовах вказаного договору та додатків до нього, які є його невід'ємною частиною. В подальшому, сторонами до договору вносились зміни, про що свідчать додаткові угоди, які містяться в матеріалах справи.

Позивач свої обов'язки по поставці товару виконав належним чином, без жодних зауважень та претензій з боку відповідача (видаткові накладні за період з 18.09.13 р. по 02.04.14 р.).

Відповідач порушив встановлені вказаним вище договором та додатковими угодами до нього строки проведення розрахунків за отримані нафтопродукти, в результаті чого, за ним періодично виникала заборгованість, про що свідчить оборотно-сальдова відомість по рахунку 3611 за період 15.08.2013 - 31.10.2014, акт звірки взаєморозрахунків за період 01.02.2014 - 10.06.2014 рр., рішення господарського суду Вінницької області від 06.11.2014 року та постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 15.01.2015 р. у справі № 902/815/14.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією №107 від 07.02.2014 р. з проханням провести розрахунок за поставлені нафтопродукти.

Листом №60 від 03.03.2014 р. відповідач борг підтвердив та гарантував погашення заборгованості в повному обсязі в найкоротші терміни.

З метою забезпечення належного виконання відповідачем зобов'язань по договору поставки №339 від 07.11.2011р. сторони по справі уклали іпотечний договір (без заставної) від 16.12.2011р. реєстр. №406, посвідчений ОСОБА_3, приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу.

На забезпечення виконання основного зобов'язання відповідач (їпотекодавець) передав позивачу в іпотеку нерухоме майно: комплекс, АЗС, розташований за адресою: Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Арабея Генерала, буд. 3а, реєстраційний номер 29565025, та земельну ділянку кадастровий номер :02:100:0003, площею 0,1274 га, цільове призначення - для комерційного використання, за адресою м. Вінниця, вул. Арабея Генерала, буд. 3а.

Згідно п. 1.5. іпотечного договору (без заставної) від 16.12.2011р. реєстр. №406 за домовленістю Сторін на дату укладення цього Договору вартість предмету іпотеки складає 6250000 грн. без ПДВ, з яких 250 000 грн. без ПДВ - вартість земельної ділянки, 6 000 000 грн. без ПДВ - вартість комплексу АЗС.

У підтвердження існування заборгованості 10.06.2014 р. між позивачем та відповідачем було підписано акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.02.2014 р. по 10.06.2014 р. за Договором № 339 від 07.11.2011 р. Відповідно до зазначеного акту звірки було встановлено заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 1600002,63 грн.

Як встановлено судом, та визнано позивачем у своїх поясненнях (вих. № 134 від 10.03.2015р.) сума основного боргу відповідача перед позивачем по договору поставки № 339 від 07.11.2011 р. була погашена у повному обсязі 08.09.2014 р. платіжними дорученнями № 12234 від 11.06.2014 р., № 12266 від 17.06.2014 р., № 12374 від 02.07.2014 р., № 12826 від 08.09.2014 р.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Як свідчать матеріали справи, ПП "ТАУ - Поділля" не виконувало належним чином зобов'язання передбачені Договором №339 від 07.11.2011 р., додатками та додатковими угодами до нього.

Порядок розрахунків між позивачем та відповідачем за Договором поставки № 339 від 07.11.2011 р. був врегульований розділом 6 договору "Порядок розрахунків" з урахуванням змін, внесених додатковими угодами.

Відповідно до п. 6.1 Договору поставки № 339 Покупець зобов'язаний здійснити 100% оплату вартості Товару не пізніше одного банківського дня з моменту виставлення Постачальником рахунку-фактури, якщо інше не передбачено відповідними додатками.

Додатковою угодою № 1 від 16.12.2011 р. до Договору поставки сторони передбачили 15-денну відстрочку розрахунку за поставлений товар (п.1.3 Додаткової угоди № 1).

У пункті 6.2 Договору поставки № 339 від 07.11.2011 р. визначено, що кожна із сторін зобов'язана протягом 5 робочих днів з моменту отримання від іншої сторони договору Акту звірки взаєморозрахунків, підписати його та направити іншій стороні або в той же строк направити свої вмотивовані претензії до Акту звірки взаєморозрахунків.

Відповідно до пункту 6.3 Договору поставки № 339 взаєморозрахунки Сторін у відповідності з актом звірки взаєморозрахунків мають бути здійснені Сторонами не пізніше 30 банківських днів з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін.

Крім того, окремими додатками до Договору поставки було передбачено поставку товару за умови 100% передоплати за товар, зокрема:

- Додаток № 91 від 11.02.2014 р., поставка товару на суму 326 450, 50 грн., поставлено товар за видатковою накладною № 438 від 11.02.2014 р.;

- Додаток № 93 від 28.03.2014 р., поставка товару на суму 383 642,60 грн., поставлено товар за видатковою накладною № 1303 від 28.03.2014 р.;

- Додаток № 94 від 02.04.2014 р., поставка товару на суму 409 007,40 грн., поставлено товар за видатковою накладною № 1469 від 02.04.2014 р.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

У частині 3 статті 538 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи (оборотно-сальдова відомість, реєстр платежів), відповідачем не було виконано умову щодо 100 відсоткової передоплати. Незважаючи на це, позивач не скористався своїм правом призупинити виконання свого обов'язку з поставки товару і надалі на свій ризик здійснював поставку товару відповідачеві, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі, видатковими накладними.

При цьому, укладений між сторонами договір поставки та додатки до нього не містять положень щодо строків оплати товару у випадку його поставки до здійснення покупцем 100% передоплати, а також не містить конкретного визначення строку виконання зобов'язання і норма частини 4 статті 538 Цивільного кодексу України, отже строк виконання обов'язку відповідача здійснити оплату не може вважатись встановленим. А тому, з урахуванням вищевказаних приписів чинного законодавства України, такий строк мав би бути визначений за правилами статті 530 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

До таких висновків дійшов Вищий господарський суд у своїй постанові від 16 вересня 2014 року у справі № 910/24505/13.

У пункті 7.3 Договору поставки № 339 від 07.11.2011 р. передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати Товару Постачальник (ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево") може стягнути з Покупця (ПП "ТАУ-Поділля") суму боргу з урахуванням індексу інфляції, 24 (двадцять чорити) проценти річних і пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно оплаченого Товару.

Договором № 339 від 07.11.2011 р. та додатковими угодами і додатками до нього передбачено кілька порядків розрахунку: не пізніше одного банківського дня, не пізніше п'ятнадцяти календарних днів з моменту відгрузки товару, при умові 100% передоплати, у строк до 21.03.2014 р. (зокрема, Додаток № 92), а також у строк 30 банківських днів з моменту підписання акту звірки взаєморозрахунків (п.6.3 Договору).

З урахуванням того, що конкретні поставки товару передбачали окремі порядки розрахунку, Договором поставки № 330 від 07.11.2011 р. було передбачено загальну норму для зведення та унормування розрахунків між сторонами, яка передбачена пунктом 6.3 Договору.

Отже, виходячи з аналізу зазначених положень Договору поставки № 339 від 07.11.2011 р., додатків та додаткових угод до нього, суд приходить до висновку, що для визначення загального за Договором моменту прострочення зобов'язання слід виходити із положень пункту 6.3 зазначеного Договору.

У пункті 1.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок грунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, з урахуванням положень пункту 6.3 Договору поставки № 339 від 07.11.2011 р., 30 банківських днів з моменту підписання акту звірки взаєморозрахунків від 10.06.2014 р. закінчились 22.07.2014 р.

При розрахунку суд виходив із того, що банківський день - це робочий день банку в тому місці, в якому повинна виконуватися дія, передбачена Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів або іншими міжнародними документами, затвердженими Міжнародною торговельною палатою (Постанова Нацбанку "Про затвердження Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями" від 03.12.2003 № 514, пункт 1.3).

З урахуванням положень статті 253 Цивільного кодексу України прострочення зазначеної заборгованості почалось з 23.07.2014 р. Позивачем здійснено нарахування пені та 24 процентів річних до 04.08.2014 р. Оскільки суд не має права виходити за межі позовних вимог, перерахунок пені та 24 процентів річних здійснюється в межах заявлених вимог, тобто, до 04.08.2014 р.

Як встановлено судом, станом на 23.07.2014 р. борг відповідача перед позивачем складав 1540002,63 грн. Таким чином, сума пені за період з 23.07.2014 р. по 04.08.2014 р. становить 13712,35 грн., а сума 24 процентів річних за цей же період склала 13163,86 грн., що загалом становить 26 876,21 грн.

В силу приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вказано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, оскільки борг виник в липні 2014 р., інфляцію потрібно рахувати з серпня 2014 р., а розрахунок інфляційних нарахувань позивачем здійснено до червня 2014 р. включно. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення нарахування інфляційних втрат за вказаний період не може бути задоволена судом.

Пунктом 2.1.8 Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель має право вступити у справу як третя особа в судовому спорі, в якому розглядається позов про Предмет іпотеки. У разі наявності будь-яких судових чи інших процесів чи спорів щодо Предмету іпотеки, Іпотекодавець зобов'язаний негайно, але не пізніше 2 (двох) календарних днів з моменту, коли йому стало відомо про зазначені обставини, проінформувати Іпотекодержателя про такі обставини. У разі, якщо Іпотекодавець не проінформував Іпотекодержателя про обставини, вказані у цьому підпункті, Іпотекодавець зобов'язаний сплатити Іпотекодержателю штраф у розмірі 35 % від заставної вартості Предмету іпотеки та додатково до штрафу відшкодувати всі понесені Іпотекоржателем збитки.

Відповідно до п. 1.5 Іпотечного договору на забезпечення виконання Основного зобов'язання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: комплекс АЗС, розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Арабея. буд. 3а, та земельну ділянку, кадастровий № :02:100:0003, площею 0.1274 га, розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, ЗА.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (абз.4 п.3.12 Постанови Пленуму ВГУ № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Вінницьким міським судом Вінницької області відкрито провадження у справі № 127/4899/14-ц за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ПП "Джерело" та ПП "ТАУ-Поділля" про визнання недійсним договору купівлі-продажу комплексу АЗС № 1963 від 28.03.2011 р. і договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1968 від 28.03.2011 Р-

Отже, виходячи із аналізу вищенаведеного, стає очевидним, що предметом спору в межах судової справи № 127/4899/14-ц є не комплекс АЗС та земельна ділянка, що становлять предмет Іпотеки. Ним є матеріально-правова вимога про визнання недійсним договорів купівлі-продажу як певних видів правочинів і предметом розгляду є саме конкретні договори та їх законність, а не майно, що становить предмет іпотеки.

Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку про те, що предмет іпотеки та предмет розгляду судової справи № 127/4899/14-ц не є тотожними, а отже стягнення штрафу на підставі положень пункту 2.1.8 Іпотечного договору є безпідставним та задоволенню не підлягає.

При цьому, суд враховує, що відповідач надав як доказ інформування позивача про наявну судову справу № 127/4899/14-ц повідомлення про судовий спір (вих. № 25-03/14 від 25.03.2014 р.), що підтверджується видатковою накладною про поштове відправлення № 912937 від 25.03.2014 р. з описом вкладення, а також витягом із книги реєстрації вихідної кореспонденції.

Суд критично оцінює заперечення позивача щодо існування вказаного повідомлення, оскільки його наявність підтверджується доказами, що наявні у матеріалах справи. Доказів, які би спростовували зазначене позивачем надано не було.

Також суд виходить із того, що у межах судового провадження у справі № 127/4899/14-ц позивач був залучений в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, на стороні відповідача, що свідчить про його проінформованість у існуванні даної справи.

Крім того, наявність вказаного спору не створила та не могла створити для позивача будь-яких негативних наслідків, зокрема збитків, пов'язаних із предметом іпотеки, оскільки зазначений позов був пред'явлений ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ПП "Джерело" та ПП "ТАУ-Поділля" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, які були укладені між ПП "Джерело" та ПП "ТАУ-Поділля". Тобто, позивач у справі № 127/4899/14-ц не був стороною спірних договорів купівлі-продажу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2014 р. вказана позовна заява була залишена без розгляду.

Виходячи із зазначеного, вимога позивача про стягнення штрафу у розмірі 2187500,00 грн. є необгрунтованою та безпідставною.

Як визначає стаття 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Таким чином, позивачем не було доведено обґрунтованості задоволення своїх вимог у повному обсязі, а тому суд задовольняє їх частково.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 115, 116 Господарського процесуального України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково в сумі 26876,21 грн.

2. Стягнути з Приватного підприємства "ТАУ-Поділля" (21007, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Фрунзе, буд. 4, кім. 307, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" (89600, Закарпатська обл., м. Мукачеве, вул. Берегівська-об'їзна, 11, ) 13712,35 грн. пені, 13163,86 грн. 24% річних та 537,52 грн. відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам.

Повне рішення складено 20 березня 2015 р.

Суддя Мельник П.А.

віддрук. прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу (89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Берегівська- об'їзна, 11); 3 - відповідачу (21007, м. Вінниця, вул. Фрунзе, буд. 4, кім. 307)