ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Справа № 917/2356/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Білецька А.М. , суддя Істоміна О.А.,

при секретарі Поспєловій С.В.,

за участю представників сторін :

представник позивача - ОСОБА_1 (дов.№ 2051 від 27.12.2013р.),

представник відповідача - Совенко О.П. (дов.№2 від 12.01.2015р.), головного лікаря - Ігнатчук М.В. (особисто),

представник третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу апеляційну скаргу Кременчуцької Центральної районної лікарні (вх.№640П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 25.12.2014 року по справі №917/2356/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Кременчук, Полтавська обл.,

до Кременчуцької центральної районної лікарні, м.Кременчук,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у Кременчуцькому районі Полтавської області, м.Кременчук, Полтавська обл.,

про стягнення 63612,68 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 25.12.2014 року (суддя Ківшик О.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Кременчуцької центральної районної лікарні (пр.Полтавський, 40, м.Кременчук, Полтавська обл., 39627) ідентифікаційний код юридичної особи 01999342, р/р 1670 в ГУДКСУ в Полтавській області, МФО 831019 на користь на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) ідентифікаційний номер НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в ПАТ "Банк Форум", МФО 322948 - 46472,40 грн. інфляційних втрат, 16 209,44 грн. 3% річних та 1799,60,00 грн. витрат по сплаті судового збору. В частині позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення з Кременчуцької центральної районної лікарні 930,84 грн. 3% річних у позові відмовлено.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 25.12.2014 у справі №917/2356/14 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити ФОП ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до Кременчуцької ЦРЛ.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що до правовідносин, що є на даний час між позивачем та відповідачем, необхідно застосовувати норми ст.559 ЦК України. Апелянт вказує на те, що суб'єкти господарювання комунальної та державної форм власності, що фінансуються частково або повністю з бюджетів різних рівнів, не можуть проводити прямих розрахунків з контрагентами по господарських договорах. Розрахунки проводяться через третю особу - органи Державної казначейської служби, яка не є стороною зобов'язань по договору, але є фактичним розпорядником перерахування коштів на розрахункові рахунки суб'єктів господарювання. Тому на думку апелянта, за своєчасність перерахування коштів позивачеві по зобов'язанню в сумі 319647,40 грн. , взятому Кременчуцькою ЦРЛ 26.12.2013р., несе відповідальність УДКСУ у Кременчуцькому районі. Крім того, апелянт вважає, що вимоги про стягнення 3% річних заявлені позивачем поза межами спеціального строку позовної давності в один рік.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.01.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та її розгляд призначено на 02.03.2015р. о 10:00 год. в складі колегії суддів: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Істоміна О.А., суддя Тарасова І.В.

23.02.2015р. від Управління Державної казначейської служби України у Кременчуцькому районі Полтавської області до суду надійшла заява (вх.№2994), в якій управління просить суд розглянути дану апеляційну скаргу без участі його представника.

Розпорядженням секретаря третьої судової палати від 27.02.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Істоміної О.А. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Білецька А.М., суддя Тарасова І.В.

02.03.2015р. від ФОП ОСОБА_4 надійшов відзив (вх.№3319), в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області від 25.12.2014р. по справі №917/2536/14 залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2015р. розгляд справи було відкладено на 18.03.2015р. о 12:00 год.

02.03.2015р. від Управління Державної казначейської служби України у Кременчуцькому районі Полтавської області до суду надійшов відзив (вх.№3369) на апеляційну скаргу, в якому управління зазначає, що відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року, на виконання наказу господарського суду Полтавської області від 06.05.2014р. по справі №917/2543/13 управлінням стягнуто в примусовому порядку зі спеціального рахунку Кременчуцької ЦРЛ 390524,40 грн. основного боргу, 28164,61 грн. пені на основний борг, 8373,78 грн. судового збору. Після виконання наказ господарського суду повернуто листом №02-22/821 від 10.09.2014р.

16.03.2015р. від відповідача (апелянта) надійшли письмові пояснення (вх.№4214) до апеляційної скарги, в яких апелянт просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 25.12.2014р. по справі №917/2356/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Розпорядженням секретаря третьої судової палати від 17.03.2015р. у зв'язку з хворобою судді Тарасової І.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Білецька А.М., суддя Істоміна О.А.

18.03.2015р. від відповідача (апелянта) надійшли письмові пояснення (вх.№4398) до апеляційної скарги.

Апелянт у судовому засіданні 18.03.2015р. вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає її незаконною та необґрунтованою з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу. Просить суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання 18.03.2015р. УДКСУ у Кременчуцькому районі Полтавської області не з'явився, як вже зазначалося, в заяві (вх.№2994) управління просило суд розглянути дану апеляційну скаргу без участі його представника.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, в межах вимог передбачених ст.101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.04.2012 р. між Кременчуцькою центральною районною лікарнею (замовник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (підрядник) був укладений Договір підряду № 108, відповідно до якого підрядник зобов'язався за дорученням замовника виконати капітальний ремонт хірургічного відділення Кременчуцької ЦРЛ, а замовник - прийняти та оплатити виконані роботи (п. 1.1 Договору) (а.с.15)далі - Договір, а.с. 15).

Умовами договору сторони узгодили, зокрема, наступне: - загальна сума договору складає 557892,00 грн. і може бути зменшена залежно від реального фінансування та складає на 2012 рік - 167367,60 грн., на 2013 рік - 390524,40 грн. (п. 2.2 Договору в редакції додаткової угоди б/н від 29.12.2012 р.); - строк виконання обумовлених цим договором робіт встановлено сторонами до 31.12.2012р. Датою закінчення робіт вважається дата оформлення акту виконаних робіт (п.3.1 та п.3.3 Договору); - оплата за виконані підрядником роботи здійснюється замовником на основі актів виконаних робіт (КБ-2в і довідки КБ-3), підписаних представниками сторін, на протязі 3 банківських днів після їх підписання відповідно до п. 1 ст. 49 БК України (п. 5.1. Договору); - у при порушенні замовником термінів оплати за виконані роботи він виплачує підряднику пеню в розмірі 0,1% суми боргу за кожний день затримки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ (п. 9.2 Договору).

На виконання умов Договору сторонами затверджений кошторис будівельних робіт, відповідно до якого їх вартість складає 557892,00 грн..

Судом першої інстанції встановлено, що у квітні 2012 р. відповідачем на підставі п.5.2 Договору було проведено частковий розрахунок у вигляді попередньої оплати за матеріали на суму 167367,60 грн., що підтверджується копією банківської виписки по рахунку позивача, яка міститься в матеріалах справи (а.с.17).

Позивачем були виконані, а відповідачем прийняті виконані позивачем підрядні роботи на загальну суму 557892,00 грн., що підтверджується Актами приймання виконаних будівельних робіт №11-02-1-1 від 16.07.2012р. та №б/н від 11.03.2013р., підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін (а.с.19- а.с.78).

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору щодо оплати отриманих ним результатів будівельних підрядних робіт позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 390524,40 грн. та нарахованої за період з 15.03.2013 р. по 15.09.2013 р. пені у розмірі 28 164,61 грн..

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.04.2014 р. у справі №917/2543/13 позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення з Кременчуцької центральної районної лікарні основної заборгованості у розмірі 390524,40 грн. та нарахованої за період з 15.03.2013р. по 15.09.2013р. пені у розмірі 28164,61 грн. задоволено повністю. У вищезазначеному судовому рішенні судом було встановлено, зокрема, те що відповідачем допущено порушення зобов'язань з оплати отриманих ним від позивача за актами приймання виконаних будівельних робіт №11-02-1-1 від 16.07.2012р. та № б/н від 11.03.2013р. результатів підрядних робіт по Договору на загальну суму 390524,40 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.06.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 16.12.2014р. вказане рішення залишено без змін.

Згідно зі ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ці факти мають для суду преюдиціальний характер.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законною сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, та відповідно до статті 99 ГПК Україні, користується правами, наданими суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне надати фактам встановленим у рішенні господарського суду Полтавської області від 15.04.2014 р. у справі №917/2543/13 преюдиціальне значення.

Господарський суд Полтавської області, приймаючи оскаржуване рішення, виходив з наступного.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочин за приписами ст.204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст.598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України та ст.202 Господарського кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.610, ст.611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У розділі 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За приписами п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновків Верховного суду України за постановами від 20.12.2010 р. № 10/25, від 04.07.2011 р. № 13/210/10, від 12.09.2011 р. № 6/433-42/183, від 14.11.2011 р. №12/207, від 23.01.2012 р. № 37/64, що є обов'язковими для застосування у судовій практиці відповідно до положень ст.111-28 ГПК України, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове їх задоволення, а саме: в частині стягнення з відповідача 46472,40 грн. інфляційних втрат за період та в частині стягнення з відповідача 16 209,44 грн. трьох процентів річних від простроченої суми за період з 15.03.2013р. по 31.07.2014р., оскільки позивачем неправомірно включено до розрахунку день проведення оплати відповідачем отриманих результатів підрядних робіт.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що відсутність своєчасного бюджетного фінансування не є підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати відповідних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Згідно з частиною першої ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до приписів п.7 ст.193 Господарського кодексу України не допускається відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №11/446 від 15.05.2012р.

За таких обставин, колегія суддів вважає, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 46472,40 грн. та 3% річних в розмірі 16209,44 грн.

Враховуючи, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при винесенні рішення господарський суд Полтавської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства, через що рішення господарського суду Полтавської області від 25 грудня 2014 року по справі №917/2356/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 25 грудня 2014 року по справі №917/2356/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 23.03.2015р.

Головуючий суддя Горбачова Л.П.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Істоміна О.А.