ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2015 р. Справа № 911/137/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Публічного акціонерного товариства «Факел»

про стягнення 4351,38 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Новіков С.Ю., довір. б/н від 29.12.2014 р.

від відповідача: не з'явився

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Факел» (далі - відповідач) про стягнення 4351,38 грн. збитків.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладення між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз») в особі Лубенського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» та Публічним акціонерним товариством «Факел» договору № LUB-094-, згідно якого відповідач зобов'язувався виконати роботи, а позивач - прийняти та оплатити їх. Зобов'язання за договором належним чином був виконаний його сторонами.

Державною фінансовою інспекцією в м. Києві було проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», якою було виявлено завищення вартості підрядних робіт, виконаних ПАТ «Факел» на загальну суму 4351,38 грн., у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 4351,38 грн. збитків та судовий збір.

Розгляд справи відкладався.

Представники позивача у судових засіданнях 04.02.2015 р., 02.03.2015 р. та 16.03.2015 р. позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач у судові засідання 04.02.2015 р., 02.03.2015 р. та 16.03.2015 р. не з'явився, представника не направив, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належно.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 16.03.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Державною фінансовою інспекцією в м. Києві було проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» за період з 01.10.2012 р. до 31.05.2014 р., за результатами якої було складено акт № 05-21/132 від 17.09.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході ревізії Державною фінансовою інспекцією була здійснена перевірка господарського договору, укладеного між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз») в особі Лубенського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» та Публічним акціонерним товариством «Факел» № LUB-094- від 26.12.2012 р., на виконання якого відповідач зобов'язався виконати роботи, а позивач - прийняти та оплатити їх. Зокрема, у ході перевірки договору було проведено ревізію правильності застосування коефіцієнтів та розцінок за договором, за результатами якої були виявлені порушення виконання договору та включені Державною фінансовою інспекцією в м. Києві у вимогу про усунення порушень № 05-14/1498 від 22.10.2014 р.

В акті перевірки було зазначено, що ревізією правильності застосування коефіцієнтів та розцінок зазначених ДБН Д. 1.1-1-2000, затвердженого Держбудом України від 27.08.2000 р. №174 (далі - ДБН Д.1.1-1-2000), до договору від 26.12.2012 р. № LUB-094-, укладеного між ПАТ «Факел» та ПАТ «Укртрансгаз» УМГ «Київтрансгаз» Лубенське ЛВУМГ, встановлено, що в актах приймання виконаних робіт (ф. КБ-2в) № 1 за березень 2013 року на загальну суму 140486,11 грн., № 3 за червень 2013 року на загальну суму 226430,90 грн. та за березень 2013 року на загальну суму 20587,18 грн. завищено адміністративні витрати на загальну суму 1899,38 грн., так як договором передбачено капітальний ремонт регенераторів на ГТ-750-6 компресорної станції Лубни, а не нове будівництво, чим порушено п. 3.3.12, п. 3.3.9 ДБН Д.1.1-1-2000. Також ревізією правильності застосування коефіцієнтів та розцінок зазначених ДБН Д.1.1-1-2000 вищезазначеного договору в акті приймання виконаних робіт (ф. КБ- 2в) № 3 за червень 2013 року на загальну суму 226430,90 грн. по «п. 13 зачищення поверхні зварних з'єднань» не застосовано понижуючий коефіцієнт « 0,7», що призвело до завищення вартості робіт на загальну суму 2452,00 грн., чим порушено п. 1.3 технічної частини ДБН Д.2.3-37-99 та п. 3.3.12 п. 3.3.9 ДБН Д.1.1-1-2000.

Отже, за висновком ревізії, загальна вартість завищення підрядних робіт за договором № LUB-094- від 26.12.2012 р. становить 4351,38 грн.

За наслідками проведеної ревізії, з огляду на виявлені Державною фінансовою інспекцією в м. Києві порушення, 02.12.2014 р. позивач направив на адресу відповідача вимогу № 5966/10-05 щодо усунення вищевказаного порушення шляхом сплати в семиденний строк грошових коштів в сумі 4351,38 грн.

Відповідач листом № 100/789 від 22.12.2014 р. заперечив проти заявленої вимоги позивача щодо повернення коштів у сумі 4351,38 грн.

Оскільки вказану суму коштів відповідачем не сплачено, ПАТ «Укртрансгаз» і звернулось до суду з даним позовом про стягнення збитків.

У відповідності з вимогами ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому приписами ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачені способи захисту порушеного цивільного права чи інтересу, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Поряд з цим, згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з приписами ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем, є договором підряду.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (ч. 3 ст. 843 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника (ч. 3 ст. 853 ЦК України).

Слід зазначити також, що за приписами ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем були виконані передбачені договором № LUB-094- від 26.12.2012 р. роботи, які були прийняті позивачем та оплачені.

Звертаючись з позовом до суду, ПАТ «Укртрансгаз» посилається на приписи ст. 224 Господарського кодексу України, згідно якої учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно приписів ст. 226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний відшкодувати на вимогу суб'єкту завдані збитки у добровільному порядку в повному обсязі.

Поняття збитків розкривається у Цивільному кодексі України у статті 22, згідно якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22). При цьому частиною 2 статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Приписами ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 25.01.2007 р. у справі № 6/213-06-5667, за загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Така ж позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14.11.2007 р. у справі № 16/217, а також у постанові Верховного Суду України від 04.04.2006 р. у справі № 43/543.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивачем належними та допустимими доказами, в розумінні наведених вище приписів ст.ст. 32-34 ГПК України, не доведено суду, чим саме і в який спосіб були порушені його права відповідачем з огляду на прийняття позивачем виконаних відповідачем за цивільно-правовою угодою (договором № LUB-094- від 26.12.2012 р.) підрядних робіт та здійснення розрахунків за них у повному обсязі.

Окрім того, позивачем не надано суду доказів порушення відповідачем вимог ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України в частині неналежного виконання зобов'язань, у даному випадку - зобов'язань виконавця робіт за договором підряду.

Також слід зазначити, що з наведених вище приписів ст.ст. 32-34 ГПК України випливає, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладається саме на сторони у справі, а не на суд.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення 4351,38 грн. збитків є недоведеними та необґрунтованими, у зв'язку з чим суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Інші документи, долучені до матеріалів справи, наведених вище висновків суду не спростовують.

Судові витрати у даній справі згідно з приписами ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення підписане 23.03.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна