РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015Справа №910/22811/14

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., суддів -Літвінової М.Є., Ломаки В.С. при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6»
до про Публічного акціонерного товариства «Київенерго» розірвання Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №521324 від 26.01.2007 року з 26.04.2014 року
Представники:

від Позивача: Дементьєва Я.Т. (представник за довіреністю);

від Відповідача: Скора Ю.В. (представник за довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (надалі також - «Відповідач») про розірвання Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №521324 від 26.01.2007 року з 26.04.2014 року.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 26.01.2007 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (Енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» (Абонент) було укладеного Договір №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором. Як зазначає Позивач, у зв'язку з внесенням змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), тоді як Позивач не є теплопостачальною організацією та відповідно не може проводити діяльність з надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання. Таким чином, у зв'язку з істотною зміною обставин та неможливістю подальшого надання таких послуг відповідач просить розірвати Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №521324 від 26.01.2007 року з 26.04.2014 року на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.10.2014 р. порушено провадження у справі № 910/22811/14, судове засідання призначено на 06.11.2014 р.

04.11.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

06.11.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про здійснення фіксування справи за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

06.11.2014 року в судове засідання з'явились представники сторін. Представник позивача подав заяву для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі, яке Судом розглянуто та задоволено.

В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 06.11.2014 року оголошено перерву на 20.11.2014 року.

20.11.2014 року в судове засідання з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 року відкладено розгляд справи на 10.12.2014 року, у зв'язку з неявкою представника позивача в судове засідання.

20.11.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про відвід судді, у зв'язку із встановленням обставин, що виникають сумніви в його неупередженості.

20.11.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

20.11.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому просить Суд витребувати інформацію з Державної реєстраційної служби України з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо прав власності на нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, бульв. Лесі Українки, 7Б за період з січня 2007 року по листопад 2014 року.

20.11.2014 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові докази по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 року відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДА 6" про відвід судді Чинчин О.В.

10.12.2014 року в судове засідання з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що дана справа є складною, що є підставою призначити колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 року суд призначив колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

10.12.2014 року суддя Чинчин О.В. звернулась із заявою до Голови Господарського суду міста Києва про визначення складу суду для колегіального розгляду справи.

Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 року справу №910/22811/14 передано для розгляду колегії суддів у складі: судді Чинчин О.В. (головуючий), суддів - Любченко М.О., Босого В.П.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 року справу №910/22811/14 прийнято до провадження колегією суддів, судове засідання призначено на 22.01.2015 року.

22.01.2015 року в судове засідання з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2015 року відкладено розгляд справи на 10.02.2015 року, у зв'язку з неявкою представника позивача в судове засідання.

10.02.2015 року судове засідання не відбулось, у зв'язку з перебуванням судді Любченко М.О. у відпустці.

Розпорядженням Голови Господарського суду м. Києва від 10.02.2015 року справу №910/22811/14 передано для розгляду колегії суду у складі: суддя Чинчин О.В. (головуючий), судді - Босий В.П., Літвінова М.Є.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.02.2015 року прийнято до свого провадження справу № 910/22811/14 колегією суддів у складі: суддя Чинчин О.В. (головуючий), судді - Босий В.П., Літвінова М.Є., відкладено розгляд справи на 25.02.2015 року.

25.02.2015 року судове засідання не відбулось, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Чинчин О.В. на лікарняному.

У зв»язку з перебуванням судді Босого В.П. у відпустці, Розпорядженням Голови Господарського суду м. Києва від 04.03.2015 року справу №910/22811/14 передано для розгляду колегії суддів у складі: судді Чинчин О.В. (головуючий), суддів - Літвінової М.Є., Ломаки В.С.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.03.2015 року прийнято до свого провадження справу № 910/22811/14 колегією суддів у складі: суддя Чинчин О.В. (головуючий), судді - Літвінова М.Є., Ломака В.С., розгляд справи призначено на 12.03.2015 року.

В судовому засіданні 12.03.2015 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив Суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, розглянувши Клопотання Позивача про витребування інформації з Державної реєстраційної служби України з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо прав власності на нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, бульв. Лесі Українки, 7Б за період з січня 2007 року по листопад 2014 року, зазначає наступне.

Право сторони у справі на подачу клопотання про витребування доказів у разі неможливості їх надати самостійно регулюються приписами ст. 38 ГПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України визначено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В пункті 2.1 постави Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Проте, як встановлено судом та не спростовано заявником, останнім не подано доказів звернення до Державної реєстраційної служби України з державного реєстру речових прав на нерухоме майно з відповідними запитами та не подано доказів відмови вказаним органом від надання відповідачу необхідних відомостей. Крім того, витребувані позивачем відомості щодо майна не стосуються предмету спору в даній справі, а тому не є належними доказами, оскільки не містять інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування в справі № 910/22811/14.

За таких підстав, Клопотання Позивача про витребування інформації з Державної реєстраційної служби України з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо прав власності на нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, бульв. Лесі Українки, 7Б за період з січня 2007 року по листопад 2014 року задоволенню не підлягає.

Крім того, Судом розглянуто Клопотання Позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи від 20.11.2014 року та відмовлено в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно з положеннями ст.1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

За змістом п.5 Постанови №4 від 23.03.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Як зазначено в листі №01-8/2651 від 27.11.2006р. Вищого господарського суду України "Про деякі питання призначення судових експертиз" судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Аналогічні за змістом положення містить ч.2 п.2 Постанови №4 від 23.03.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи".

Проте, предметом спору в даній справі є розірвання договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №521324 від 26.01.2007 року з 26.04.2014 року та обставини даної справи Суд може встановити самостійно в межах її розгляду, оскільки суд в даній ситуації не обмежений щодо збирання та оцінки доказів та не потребує спеціальних знань.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 12 березня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РАДА 6" є експлуатуючою організацією за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 7-Б, що підтверджується Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта №1683 від 26.12.2008 року, затвердженого розпорядженням Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 26.12.2008 року, Актом державної приймальної комісії про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту від 20.09.2004 року, Актом готовності об»єкта до експлуатації від 17.07.2012 року.

26.01.2007 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (Енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» (Абонент) було укладеного Договір №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктами 2.2.1, 2.2.2 Договору передбачено, що Енергопостачальна організація зобов'язалась постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до Договору; підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міською держадміністрацією.

У свою чергу, згідно з п. 2.3.1. Договору Абонент зобов'язався дотримуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсязах, які визначені у Додатку №1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Сторони погодили, що цей Договір набуває чинності з дня його підписання, та діє до 31.12.2007 року (п. 8.1. Договору).

Відповідно до п. 8.4 Договору, останній вважається прологнованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Актом розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін, що є Додатком № 6 до Договору, визначено межі розподілу між ЗАТ «Познякижилбуд» та ТОВ «РАДА 6», а саме по зовнішній стіні ж/б по бульвару Лесі Українки, 7 - Б.

31.07.2014 року Позивач листом за вих. №06-0625 звернувся до Відповідача з пропозицією про припинення дії договору №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року з 26.04.2014 року в зв»язку з істотною зміною обставин та неможливістю його виконання.

Відповідач листом №029/53/8933 від 15.09.2014 року повідомив Позивача про відсутність підстав для розірвання договору №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що у зв'язку з внесенням змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), тоді як Позивач не є теплопостачальною організацією та відповідно не може проводити діяльність з надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання. Таким чином, у зв'язку з істотною зміною обставин та неможливістю подальшого надання таких послуг відповідач просить розірвати Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №521324 від 26.01.2007 року з 26.04.2014 року на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику". Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. (ст. 714 Цивільного кодексу України).

26 квітня 2014 року набрав законної сили Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким викладено ч. 4 та ч. 5 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" таким чином, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Також було доповнено статтю 29 частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Розбіжності, що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог цього Кодексу. (ч. 4 ст. 275 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" 42) виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії є видами господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню.

Як встановлено Судом, Позивач не здійснює діяльність з виробництва і постачання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання, не має необхідних дозвільних документів на провадження діяльності у сфері теплопостачання та, відповідно, не може бути виконавцем цих послуг з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", що також не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Тобто, наведене вказує на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» не може мати статус виконавця комунальних послуг.

Сторони погодили, що Договір №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року набуває чинності з дня його підписання, та діє до 31.12.2007 року (п. 8.1. Договору).

Відповідно до п. 8.4 Договору, останній вважається прологнованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

В судовому засіданні представник Позивача зазначив, що після 31.12.2013 року вказаний договір був автоматично пролонгований на підставі п.8.4 спірного правочину, про що не заперечував також представник Відповідача в судовому засіданні.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, Суд приймає до уваги договір №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року як належну підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення між сторонами взаємних цивільних прав та обов'язків з постачання теплової енергії.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Право на подання позову про розірвання договору на підставі ст. 188 Господарського кодексу України виникає у сторони в разі, коли у відповідь на пропозицію змінити чи розірвати договір надійшла відповідь із відмовою або не надійшло відповіді у 20-денний строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Частиною 2 ст. 652 Цивільного кодексу України визначено сукупність необхідних умов, за яких договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони у зв'язку з істотною зміною обставин, а саме: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачливості, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю всіх умов у сукупності, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Таким чином, істотною зміною обставин, яка дає підстави для розірвання договору, може бути лише певна подія чи обставина, яка не залежить від волі заінтересованої сторони, а існування вказаних обставин одночасно є необхідним для встановлення ускладнень у виконанні, достатніх для розірвання або зміни договору вимагає з'ясування змісту кожної окремо взятої умови.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.07.2014 року Позивач листом за вих. №06-0625 звернувся до Відповідача з пропозицією про припинення дії договору №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року з 26.04.2014 року в зв»язку з істотною зміною обставин та неможливістю його виконання.

Відповідач листом №029/53/8933 від 15.09.2014 року повідомив Позивача про відсутність підстав для розірвання договору №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року.

Суд зазначає, що лист №06-0625 від 31.07.2014 року Позивача за своєю правовою природою не є повідомленням про припинення дії договору у розумінні п.8.4 договору №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року та не свідчить про припинення дії договору 31.12.2014 року.

Однак, з листа №029/53/8933 від 15.09.2014 року Публічного акціонерного товариства "Київенерго" вбачається, що сторонами так і не було досягнуто згоди стосовно розірвання договору №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року та припинення спірних правовідносин.

Враховуючи недосягнення контрагентами згоди стосовно розірвання договору №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» і звернулось до суду з вказаним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Суд погоджується з твердженнями Позивача щодо наявності істотної зміни обставин з огляду на наступне. Так, при укладенні договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, оскільки сторони не могли передбачити відповідні законодавчі зміни та можливість бути виконавцем послуг з теплопостачання лише за умови наявності статусу теплопостачальної організації. Зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, так як Позивач позбавлений можливості надавати послуги з теплопостачання за відсутності відповідної ліцензії, отримання якої є правом, а не обов'язком позивача. З урахуванням того, що метою укладення договору було не безпосереднє споживання Позивачем теплової енергії, а надання ним житлово-комунальних послуг як виконавцем кінцевим споживачам, виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б Позивача того, на що він розраховував при його укладенні. Крім того, із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач.

Таким чином, набрання законної сили Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким внесено зміни до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а також, з урахуванням положень ст. 188 Господарського кодексу України, є визначеною сукупністю необхідних умов, за яких договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони у зв'язку з істотною зміною обставин.

Заперечення Відповідача, що з набуттям чинності Законом України від 10.04.2014р. "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води може бути не тільки ПАТ "Київенерго", а будь-яка інша організація, що має ліцензію на постачання теплової енергії, а тому Відповідач не став автоматично виконавцем послуг з ЦО та ЦПГВ для усіх споживачів, не приймаються Судом до уваги, оскільки вони суперечать суті норм Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та не доводять відсутність підстав для розірвання оспорюваного Договору в даній справі.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України серед основних засад цивільного законодавства визначено свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Примушування Відповідачем Позивача до виконання умов Договору є фактично втручанням у діяльність позивача щодо вчинення певних дій, вчинення яких прямо не передбачено нормами чинного законодавства.

Також Судом розглянуті та відхилені доводи Відповідача щодо відсутності на момент вирішення спору змін у підзаконних нормативних актах у зв»язку з внесенням змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", оскільки факт неприведення у відповідність до нового законодавства попередньо прийнятих підзаконних нормативно-правових актів щодо регулювання правовідносин у сфері надання послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, не може бути підставою для порушення законодавства та бездіяльності у питанні належного оформлення договорів зі споживачами житлово-комунальних послуг.

Враховуючи вставлені обставини справи та у зв'язку з недопущенням порушень норм діючого законодавства, а також неможливістю подальшого виконання Позивачем взятих на себе зобов'язань за умовами Договору, Суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги Позивача про розірвання Договору №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року.

При цьому Суд зазначає, що за приписами ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договір в судовому порядку зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.

Частиною 5 ст. 188 ГК України передбачено, що якщо судовим рішенням договір розірвано, договір вважається розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Тобто вказаними нормами не передбачено можливості надання зворотної сили розірванню договору. Відтак, при вирішенні спору про розірвання договору у господарського суду немає підстав визнавати його припиненим з певного моменту до дня набрання чинності судовим рішенням у справі, оскільки це суперечить вимогам закону, які визначають наслідки розірвання договору.

Вказану правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 16.11.2011 року у справі №51/106-30/381.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» в частині розірвання Договору № 521324 постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року з 26.04.2014 року є необґрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині розірвання Договору № 521324 постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року, укладеного між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 6», з моменту набрання рішенням законної сили.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну (п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України")

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» - задовольнити частково.

2. Розірвати Договір № 521324 постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» (02068, м.Київ, ВУЛИЦЯ Г.АХМАТОВОЇ, будинок 3, Ідентифікаційний код юридичної особи 32590026) та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», яка змінила своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (01001, м.Київ, ПЛОЩА ІВАНА ФРАНКА, будинок 5, Ідентифікаційний код юридичної особи 00131305) з моменту набрання рішенням законної сили.

3.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м.Київ, ПЛОЩА ІВАНА ФРАНКА, будинок 5, Ідентифікаційний код юридичної особи 00131305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» (02068, м.Київ, ВУЛИЦЯ Г.АХМАТОВОЇ, будинок 3, Ідентифікаційний код юридичної особи 32590026) судовий збір в розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн.00 грн.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 13 березня 2015 року.

Головуючий суддя О.В. Чинчин

Суддя М.Є. Літвінова

Суддя В.С. Ломака