номер провадження справи 30/15/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015 Справа № 908/179/15-г

за позовом: Дочірнього підприємства "Агролайт" (юридична адрес: 09000, Київська область, Сквирський район, м. Сквирка, вул. Р. Люксембург, буд. 14, адреса для листування: 50106, м.Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, буд. 33),

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (72318, АДРЕСА_1),

про стягнення 8018,41 грн.

Суддя Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача - не з'явився (в судовому засіданні 12.02.2015 р. був присутній представник Андрющенко А.О., довіреність №1 від 12.01.2015 р.);

від відповідача - не з'явився;

До господарського суду Запорізької області звернулося Дочірнє підприємство "Агролайт" з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 8018,41 грн., в т.ч. 7046,67 грн. основного боргу, 502,41 грн. пені, 57,58 грн. - 3% річних та 411,75 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст.ст. 525, 526, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 198, 216-220 ГК України та умови укладеної між сторонами Дистрибуторської угоди. За доводами позивача, в супереч умовам Дистрибуторської угоди та чинного законодавства, зобов'язання по оплаті отриманої продукції відповідачем в повному обсязі не виконані, станом на 22.12.2014 р. заборгованість за цією угодою складає 7046,67 грн. За доводами позивача, оскільки відповідачем порушено строки внесення платежів, крім основної заборгованості, відповідно до діючого законодавства України та умов Договору у позивача виникає право на стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.01.2015 р. порушено провадження у справі № 908/179/15-г, присвоєно справі номер провадження № 30/15/15, розгляд якої призначено на 12.02.2015 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи по суті.

В судовому засіданні 12.02.2015 р. за клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Представник позивача у судовому засіданні 12.02.2015 р. в повному обсязі підтримав вимоги позовної заяви та надав усні пояснення по суті спору. Також, представником позивача до матеріалів справи надано оригінал видаткової накладної № 85122 від 29.08.2014р. на суму 2563,83 грн.

Ухвалою суду від 12.02.2015 р. розгляд справи відкладено до 04.03.2015 р. за клопотанням відповідача. В судове засідання 04.03.2015 представники сторін не з'явилися.

Від позивача надійшло клопотання від 16.02.2015 р. (вих. № 80), в якому позивач просить справу розглядати без участі його представника у судовому засіданні. Також позивачем надано письмові пояснення по суті спору та розрахунок заявлених до стягнення сум. В письмових поясненнях позивач просить, крім суми основного боргу, стягнути з відповідача 476,62 грн. пені, 635,51 грн. інфляційних втрат та 54,42 грн. - 3% річних, всього 8213,22 грн., проте, суд не приймає зазначені уточнення, оскільки надані позивачем пояснення не відповідають приписам ст. 22 ГПК України. Судом розглядаються вимоги, зазначені позивачем у позові.

Від відповідача до початку судового засіданні надійшов письмовий відзив-клопотання, в якому відповідач фактично визнає суму основного боргу, проте, посилаючись на норми ст. 625 ЦК України, заперечує одночасне стягнення з нього суми пені, 3% річних та інфляційних втрат. Просить суму річних та інфляції виключити із розрахунку суми боргу. Також, у наведеному відзиві-клопотанні відповідач, у разі стягнення суми за позовом, просить суд скористатися приписами ст. 83 ГПК України та розстрочити виплати стягнутої суми на 4 місяці рівними частинами або відстрочити виплату заявленого боргу (за виключенням інфляційних втрат та 3% річних) на 4 місяці, що дозволить уникнути погіршення соціально-економічного стану відповідача. При цьому вказує, що неналежне виконання умов угоди обумовлене загальним погіршенням фінансово-економічного становища у державі, а втратою клієнтів-покупців, які розташовані на територіях Донецької, Луганської області та Криму.

Відповідно до підпункту 3.9.1 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали господарського суду Запорізької області від 09.01.2015р. про порушення провадження та від 12.02.2015р. про відкладення розгляду справи були направлені за адресою місця реєстрації Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вказаною у позовній заяві та зазначеною у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: 72318, АДРЕСА_1.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду господарським судом та про час і місце проведення судових засідань. Про обізнаність відповідача про розгляд даної справи свідчить направлений на адресу суду відзив-клопотання.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документи не надані.

В даному випадку суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, і неявка представників сторін не перешкоджає вирішенню спору в даному судовому засіданні.

Враховуючи обмеженість розгляду справи визначеними законом процесуальними строками та достатність матеріалів справи для розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.

В судовому засіданні 04.03.2015 р. справу розглянуто, прийнято на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

02.01.2014 р. між Дочірнім підприємством «Агролайт» (Компанією, позивачем у справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Дистрибутором, відповідачем у справі) було укладено Дистрибуторську угоду № 585 (надалі - Угода).

За умовами п. 2.2. Угоди Компанія передає, а Дистрибутор набирає невиключного права поширювати і продавати Продукцію на території протягом строку, зазначеного в ст. 20 цієї Угоди.

Відповідно до п. 6 Додатку №3 до Угоди, підтвердженням факту отримання Продукції є підпис представника або працівника Дистрибутора на товарно-транспортній та видатковій накладних, завірена печаткою або штампом, де має бути вказаний код ЄДРПОУ (для фізичних осіб - підприємців - ЄДРФО).

Згідно п. 12.14 Угоди, підставою для оплати за фактом є даний Договір і видаткова накладна, в якій зазначаються вартість Продукції, вартість тари, податки і платежі, передбачені законодавством та цим Договором.

Дистрибутор оплачує Продукцію шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок або через касу Компанії в межах, встановлених законодавством. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок або внесення їх в касу Компанії (п. 12.15. Угоди).

За умовами п. 2 Додатку №5 до Угоди, Дистрибуторам, з урахуванням положень Дистрибуторської угоди, встановлюються наступні строки сплати: відтермінування сплати за продукцію 14 календарних днів + термін поставки (1-2 дні залежно від відстані); 21 календарний день - при наявності банківської гарантії.

Відповідно до п. 20.1. Угоди, ця Угода набирає чинності з моменту підписання обома Сторонами і діє до 31 грудня 2014 року, а в разі частини виконання ця Угода діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

На виконання зобов'язань за Угодою, у період з 29.08.2014 р. по 08.09.2014 р. позивачем передано відповідачу Продукцію на загальну суму 7046,67 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками, копії яких долучено до матеріалів справи, а саме: № 85120 від 29.08.2014 р., № 85122 від 29.08.2014 р., № 88327 від 08.09.2014 р., №88326 від 08.09.2014 р., № 88328 від 08.09.2014 р.

Як вказує позивач, відповідачем взяті на себе зобов'язання щодо оплати отриманої Продукції не виконані, станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем складає 7046,67 грн.

08.10.2014 р. на адресу відповідача позивачем було направлено претензію № 373 з вимогою про сплату заборгованості.

Відповідачем було надано гарантійний лист, в якому ФОП ОСОБА_1 визнає борг в сумі 7040,00 грн. та зобов'язується сплатити зазначену суму в термін до 15.10.2014 р. згідно запропонованого графіку.

Протоколом зустрічі від 08.10.2014 р. сторони узгодили питання щодо погашення простроченої дебіторської заборгованості в сумі 7046,67 грн. до 22.10.2014 р.

За доводами позивача, сума заборгованості також підтверджується підписаним відповідачем актом звірки взаєморозрахунків, копію якого надано до матеріалів справи.

Позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за Дистрибуторською угодою № 585 від 02.01.2014 р. в розмірі 8018,41 грн., в т.ч. 7046,67 грн. основного боргу, 502,41 грн. пені, 57,58 грн. - 3% річних та 411,75 грн. інфляційних втрат, є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали і фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), згідно з якою господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на укладеній між сторонами Диструбуторській угоді № 585 від 02.01.2014 р.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеної між сторонами угоди, яка породила взаємні обов'язки: обов'язком позивача стало передання товару відповідачу, а обов'язком відповідача - прийняття товару і оплата його вартості на умовах, визначених Договором.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи копій видаткових накладних (перелік наведено вище), позивач на виконання своїх зобов'язань передав відповідачу Продукцію на загальну суму 7046,67 грн. Отримання відповідачем Продукції на вказану суму підтверджується підписом покупця на видаткових накладних.

Матеріали справи свідчать, що відповідач свої зобов'язання щодо оплати товару визначений Дистрибуторською угодою та додатками до неї строк, всупереч умов Угоди та вимог закону, не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за Угодою в сумі 7046,67 грн. Наведені обставини відповідачем не заперечуються, сума основного боргу визнається в повному обсязі.

Доказів погашення суми боргу за отриманий товар відповідачем суду не надано.

Також, суд приймає до уваги, що згідно з підписаними сторонами актами звірки взаєморозрахунків станом на 08.10.2014 р., станом на 04.11.2014 р. заборгованість відповідача за Угодою перед позивачем становить 7046,67 грн.

Згідно з чинним законодавством України, акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили як доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку. Проте, в розумінні ст.ст. 9, 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості та фіксує стан розрахунків між сторонами.

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України, згідно якої зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд вважає правомірними позовні вимоги ДП «Агролайт» про стягнення з відповідача 7046,67 грн. заборгованості за отриману за Угодою продукцію і задовольняє їх в повному обсязі.

Крім того, в зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті заборгованості, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 502,41 грн. пені, 411,75 грн. інфляційних втрат та 57,58 грн. - 3% річних.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» (далі - Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

При цьому, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від неоплаченої суми за кожен день прострочення.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань, вимоги про стягнення з нього суми пені, інфляційних втрат та 3% річних заявлені позивачем обґрунтовано.

Доводи відповідача щодо виключення із суми заборгованості інфляційних втрат та річних, з огляду на безпідставність одночасного стягання разом із пенею, суд відхиляє як необґрунтовані.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Проте, перевіривши правильність розрахунку пені та річних за заявлений позивачем період (з урахуванням дати виникнення у відповідача зобов'язань за кожною окрема накладною), за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство", суд знаходить його невірним, оскільки позивачем в наданому до позовної заяви розрахунку невірно визначені строки настання оплати, стягненню підлягає пеня у загальній сумі 476,62грн. та 3% річних в сумі 54,42 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов до висновку, що в межах заявлених вимог він вірним, складеним відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано обґрунтованість та правомірність заявлених вимог про стягнення заборгованості за отриману за Угодою продукцію в сумі 7046,67 грн. основного боргу, 476,62 грн. пені, 54,42 грн. - 3% річних та 411,75 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позову суд відмовляє через необґрунтованість.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Щодо заявленого відповідачем у відзиві клопотання про надання розстрочки або відстрочки виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

У своєму відзиві-клопотанні відповідач просить суд розстрочити виплати стягнутої суми на 4 місяці рівними частинами або відстрочити виплату заявленого боргу (за виключенням інфляційних втрат та 3% річних) на 4 місяці, що дозволить уникнути погіршення соціально-економічного стану відповідача. При цьому вказує, що неналежне виконання умов угоди обумовлене загальним погіршенням фінансово-економічного становища у державі, а втратою клієнтів-покупців, які розташовані на територіях Донецької, Луганської області та Криму.

Розглянувши заяву ФОП ОСОБА_1, проаналізувавши матеріали та обставини справи, суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання, виходячи з наступного.

Пунктом 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2. постанови пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

Обґрунтовуючи свою заяву відповідач посилається на погіршенням фінансово-економічного становища у державі, а також втрату клієнтів-покупців, які розташовані на територіях Донецької, Луганської області та Криму.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надання рострочки виконання рішення можливе за наявності обставин, що ускладнюють або роблять його неможливим. Погіршення фінансово-економічного становища у державі та втрата клієнтів-покупців, які розташовані на територіях Донецької, Луганської області та Криму, не є достатньо обґрунтованою підставою для надання розстрочки виконання рішення. Крім того, жодних доказів в обґрунтування необхідності надання розстрочки виконання рішення, ускладнення його виконання або наявності обставин, які роблять неможливим його виконання відповідачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги фінансовий стан обох сторін, строк існування заборгованості перед відповідачем, суд відмовляє у задоволені клопотання відповідача про надання розстрочки та відстрочки виконання судового рішення.

Відповідач не позбавлений права на звернення з заявою про розстрочку або відстрочку виконання рішення в порядку ст. 121 Господарського процесуального кодексу України з наданням належних та допустимих доказів в обґрунтування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Дочірнього підприємства «Агролайт» (м. Сквирка Київської області) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Мелітополь Запорізької області) задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (72318, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1; розрахункові рахунки в установах банку не відомі) на користь Дочірнього підприємства "Агролайт" (юридична адрес: 09000, Київська область, Сквирський район, м. Сквирка, вул. Р. Люксембург, буд. 14, адреса для листування: 50106, м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, буд. 33, ; р/р 0000 в ПАТ «Укрсоцбанк» у м. Києві, МФО 300023) 7046 (сім тисяч сорок шість) грн. 67 коп. основного боргу, 476 (чотириста сімдесят шість) грн. 62 коп. пені, 54 (п'ятдесят чотири) грн. 42 коп. - 3% річних, 411 (чотириста одинадцять) грн. 75 коп. інфляційних втрат та 1820 (одна тисяча вісімсот двадцять) грн. 40 коп. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частини позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлене у повному обсязі та підписане згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 10.03.2015 р.